Справа № 932/3488/26 
Провадження № 3/932/947/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Міросєді А.І., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права, згідно зі ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, за ст. 185 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 665896 від 09 березня 2026 року, ОСОБА_1 09 березня 2026 року о 12 год. 14 хв. за адресою: м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 20, вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а саме: не виконав законну вимогу припинити рух на транспортному засобі, так як він вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провин у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав та пояснив, що 09 березня 2026 року він приїхав на своєму авто до гаражу, вже збирався зачиняти ворота, коли до нього підійшли співробітники поліції та, застосувавши фізичну силу, поклали його на підлогу, а потім наділи кайданки, у чому не було необхідності. Також вони казали, що він не виконав їх вимоги зупинитися. Його було затримано та доставлено до ВП №4 ДРУП №1.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши надані суду матеріали справи у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статей 245, 252, 280 КУпАП серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
На підставі задекларованого принципу, що міститься у ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
Як слідує з протоколу серії ВАД № 665896 від 09 березня 2026 року, ОСОБА_1 інкримінується вчинення злісної непокори законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП. 
Диспозицією ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, проявляється у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 (із змінами) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», згідно зі ст. 185 КпАП злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Тобто, основними обов`язковими ознаками злісної непокори у своїй сукупності є: відмова особи від виконання вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку; така вимога чи розпорядження мають бути законними, тобто ґрунтуватися на діючих нормативно-правових актах, а також наполегливими, неодноразово повтореними для особи; відмова особи може бути виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок; непокора особи має бути злісною, а саме: тривале ігнорування законних вимог, відмова у грубій, зухвалій формі або повторне невиконання законних вимог. З наведеного слідує, що для кваліфікації дій особи саме як злісної непокори, недостатньо простого факту невиконання одноразово висунутої вимоги, а необхідно довести, що особа свідомо та умисно неодноразово відмовилася виконати законну вимогу уповноваженої особи (не просто разова відмова, а повторюване і наполегливе ігнорування законних вимог), або мала зухвалу форму поведінки, що виражалася у відвертій зневазі до посадової особи, яка діє згідно службових повноважень.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП до адміністративного матеріалу надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №665896 від 09 березня 2026 року; рапорт від 09 березня 2026 року з якого вбачається, що на лінію «102» надійшло повідомлення 09.03.2026 о 13 год. 07 хв. за адресою: м. Дніпро, провул. Джинчарадзе, буд. 20, «Легіон 313» зупинили авто «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, чоловік почав тікати, після чого його було затримано та доставлено в Шевченківський ВП.; та протокол про адміністративне затримання серії АЗ №076629 від 09 березня 2026 року за ст.ст. 260-263 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КУпАП поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Згідно з п. 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. 
Між тим, доказів вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків суду не надано, яким міг би бути відеозапис на бодікамеру працівника поліції з фіксацією неправомірної поведінки ОСОБА_1 , що б стало законною підставою для складання стосовно останнього протоколу за ст. 185 КУпАП.
Таким чином, зібрані у справі докази не є достатніми для висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є самостійним, безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являючи собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Інших документів або доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, наданий до суду адміністративний матеріал не містить.
Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25)
Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia») заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само, не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі на шкоду особі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що наданими Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП доказами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не доведена сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 247, 268, 280, 283, 284 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, народження, громадянина України, закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя