ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/7834/24 пров. № А/857/1322/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року (головуючий суддя Матуляк Я.П.,, м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,- 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №262840020843 від 04.04.2024 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 31.12.1994 та призначити пенсію за віком з 02.02.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №262840020843 від 04.04.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 31.12.1994 та призначити пенсію за віком з 02.02.2024.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати, та прийняти нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що документи Позивача за принципом екстериторіальності надійшли на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким винесене рішення від 04.04,2024 262840020843 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для повідомлення громадянина за місцем проживання.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходячи з того, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 29 років 2 місяці 26 днів.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.10-12).
У зв`язку з тим, що трудова книжка позивача була знищена внаслідок бойових дій 03.03.2022, при поданні заяви про призначення пенсії, на підтвердження трудового стажу, позивачем, серед інших документів, долучено довідки №4 від 06.02.2024, №28 від 19.03.2024 та архівну довідку №04-06/25 від 18.01.2024 (а.с.29,30,32,33).
Відповідно до принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №262840020843 від 04.04.2024 (а.с.13).
Згідно вказаного рішення, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами відповідачем встановлено наявність страхового стажу позивача 29 років 2 місяці 26 днів при необхідних 31 років.
На звернення представника позивача, Відповідач-1 повідомив, що при вирішенні питання про призначення пенсії ОСОБА_1 не враховано період роботи з 01.01.1991 по 31.12.1994 згідно архівної довідки про заробітну плату, оскільки довідка потребує підтвердження первинними документами, так як в матеріалах електронної пенсійної справи відсутня трудова книжка (а.с.14-16).
Крім того, як встановлено представником позивача з форми РС-право (стаж для розрахунку права) відповідачем також не враховано період роботи позивача з 01.09.1985 по 31.12.1990 (а.с.17).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що статтею 8 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Судом першої інстанції зґясовано, що трудова книжка позивача була знищена внаслідок бойових дій 03.03.2022, що підтверджується актом про знищення трудових книжок від 25.03.2022 (а.с.44).
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як уже зазначалось вище, на виконання вимог Порядку №637 при поданні заяви про призначення пенсії, на підтвердження позивачем трудового стажу, позивачем, серед інших документів, долучено довідки №4 від 06.02.2024, №28 від 19.03.2024 та архівну довідку №04-06/25 від 18.01.2024 (а.с.29,30,32,33).
При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, що положеннями Закону 1058-ІУ підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи складанні довідок. Суд враховує також те, що не всі недоліки підтверджуючих документів можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці чи довідках про підтвердження трудового стажу.
Враховуючи те, що довідками №4 від 06.02.2024, №28 від 19.03.2024 та архівною довідкою №04-06/25 від 18.01.2024 підтверджено періоди роботи позивача з 01.09.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 31.12.1994, при цьому, Відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів на підтвердження правомірності рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу вказаних періоду роботи, а також того, що позивач у спірних періодах не працював в зазначеному підприємстві, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи, є протиправною.
Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік становить 60 років, страховий стаж для призначення пенсії за віком становить не менше 31 року.
Враховуючи досягнення позивачем 60-річного віку, наявність страхового стажу понад 31 рік, суд підставно вважав, що позивач набув права на пенсію за віком, відтак позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за №262840020843 від 04.04.2024.
Крім того суд вірно врахував, що згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивач досягнув віку 60 років 01.02.2024 та звернувся із заявою про призначення пенсії 28.03.2024, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсія має бути призначена з 02.02.2024.
Враховуючи вказані вище висновки про протиправність оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Відповідача-2 зарахувати періоди роботи позивача з 01.09.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 31.12.1994 до страхового стажу позивача та призначити пенсію за віком з 02.02.2024.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року року у справі №300/7834/24 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула