П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/20322/25
Провадження № 22-ц/4815/597/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О. 
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москвічова А.С. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2025 року, ухваленого в складі судді Гордійчук І.О., дата складання повного тексту рішення 12.12.2025 року, у справі № 569/20322/25,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява мотивована тим, що 23 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1369-4551.
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Вказує, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором станом на 26 серпня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 75640,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 15000,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 60570,00 грн; простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту - 70,00 грн.
Крім того зазначає, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 8040,00 грн, при умові погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 67600,00 грн.
Просив суд стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 67600,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15000,00 грн і 52600,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1369-4551 від 23.03.2024 в розмірі 67600 грн. 00 коп.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Москвічов А.С. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальником була надана уся необхідна інформація відповідно до ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Вказує, що не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Зазначає, що позивачем не доведено укладання кредитного договору №1369-4551 від 23 березня 2024 року.
Розрахунок заборгованості не відноситься до первинних бухгалтерських документів, а тому вважає недоведеним факт існування заборгованості за кредитним договором.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 24 грудня 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Судом встановлено, що 23 березня 2024 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1369-4551, підписаний одноразовим ідентифікатором С4636.
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 15 000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день; комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту.
З довідки ТОВ «Укр кредит фінанс» про перерахування суми кредиту по договору №1369-4551 від 23.03.2024 за допомогою системи LIQPAY убачається, що 23.03.2024 року здійснено платіж №2441086730 на платіжну картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу «видача кредиту», сума платежу 15000,00 грн.
Аналогічні відомості містяться у листі АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр кредит фінанс» через систему платежів LIQPAY по кредитному договору №1369-4551 від 23.03.2024 на загальну суму 15000,00 грн.
ТОВ «Укр кредит фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.
Станом на 26.08.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості становить: 75640,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 15000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 60570,00 грн, та прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту - 70,00 грн.
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 8 040,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 67 600,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 67 600,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 52 600,00 грн.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення.
Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
До такого виду договорів відноситься і договір позики, який відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 1046 ЦК України є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.
Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон № 675-VIII). електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1369-4551 від 23 березня 2024 року в електронній формі.
У п. 3.1 договору вказано, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом пункту 3.8 договору у разі погодження із запропонованими кредитодавцем умовами цього договору, позичальник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції кредитодавця (акцепту) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику каналом комунікації, вказаним позичальником у ІТС кредитодавця, в тому числі, але не виключно: з використанням номеру телефона заявника (надсилання СМС-повідомлення на такий номер телефону або надсилання повідомлення з використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, тощо) або шляхом здійснення дзвінка на такий номер телефону та повідомлення одноразового ідентифікатора (одноразового паролю); з використанням адреси електронної пошти заявника (надсилання електронного листа на таку адресу електронної пошти), що вважається підписанням договору відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Накладення позичальником електронного підпису у формі одноразового ідентифікатору здійснюється шляхом введення отриманого одноразового паролю у відповідне поле форми на вебсайті кредитодавця.
Електронний договір про відкриття кредитної лінії №1369-4551 підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника НОМЕР_2 (а.с.20 зворот).
Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.
Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".
Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Зі змісту пункту 13 договору вбачається, що відповідач зазначив свої реквізити, а саме: паспорт, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 та електронний підпис одноразовим ідентифікатором С4636.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем суду не надано.
Окрім того, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до правоохоронних органів із заявами щодо можливого вчинення стосовно неї шахрайських дій.
Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.
Договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії від 23 березня 2024 року №1369-4551 не був би укладений без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, а також без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем вносились періодичні платежі: 06 квітня 2024 року - 2000,00 грн, 08 квітня 2024 року - 2000,00 грн, 09 квітня 2024 року - 3400,00 грн, що є підтвердженням узгоджених кредитних правовідносин між сторонами.
Доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не надав, як і не надав свого контррозрахунку.
Отож доводи апеляційної скарги щодо не укладення кредитного договору є безпідставними.
Щодо виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» обов`язку із перерахунку кредитних коштів.
На підставі пункту 12.1 договору цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору.
Відповідно до пункту 2.2 договору кредитодавець відкриває кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
На підставі пункту 4.2 договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у пункті 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 15000,00 грн, позивачем надано довідку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту та лист АТ КБ «Приват Банк», який містить номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 на який у відповідності до умов договору від 23.03.2024 року перераховано кредитні кошти (а.с.34-37).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Отже, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції та апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Окрім того, не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Оскільки ТОВ «Укр кредит фінанс» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками, а відтак наданий суду розрахунок заборгованості та довідка про отримання коштів, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та зворотного відповідачем не доведено.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним в частині сплати процентів за користування позикою не визнано.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.
Щодо заявлених позивачем вимог про сплату процентів за користування грошовими коштами, що були надані як кредит, та обраховані позивачем (кредитором) на узгоджених сторонами умовах договору, то необхідно звернути увагу, що відповідно до п. 4.6. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом.
Між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.9. Договору, а саме 300 календарних днів (до 16.01.2025 року), протягом якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.6 та 10.2. договору.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором, який долучений позивачем до позовної заяви, згідно якого станом на 26.08.2025 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 75640,00 грн з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60570,00 грн. 
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок заборгованості, дійшла такого висновку.
Як свідчить розрахунок заборгованості, з 23 березня 2024 року по 05 квітня 2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою 1,20% за кожен день користування кредитом. З 06 квітня 2024 року по 09 квітня 2024 року нараховано проценти за стандартною процентною ставкою 1,50%. З 10 квітня 2024 року по 03 травня 2024 року нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою 1,20% за кожен день користування кредитом. З 04 травня 2024 року по 16 січня 2025 року (включно) нараховано проценти за стандартною процентною ставкою 1,50%.
Починаючи з 17 січня 2025 року проценти не нараховувалися.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості за нарахованими процентами, які підлягають стягненню з відповідача, не перевірив наданий позивачем розрахунок щодо його відповідності положенням Закону України «Про споживче кредитування».
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. 
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%.
У період з 23 березня 2024 року по 05 квітня 2024 року (14 днів) кредитором нараховувались проценти за зниженою ставкою 1,20% в день, що узгоджувалося з п. 10.2. договору № 1369-4551 від 23 березня 2024 року.
Судом встановлено, що 06.04.2024 року, 08.04.2024 року та 09.04.2024 року ОСОБА_1 внесено платежі у розмірах 2000,00 грн, 2000,00 грн та 3400,00 грн.
У зв`язку зі сплатою відповідачем коштів на погашення заборгованості, позивач з 10 квітня 2024 року по 03 травня 2024 року (включно) нарахував проценти за зниженою процентною ставкою 1,20% за кожен день користування кредитом
З 04 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року (109 днів) кредитором нараховано процентів за стандартною ставкою 1,50% в день, що відповідає вимогам п. 4.6. укладеного договору та не перевищує встановлене законом обмеження, яке передбачено п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», щодо максимального розміру денної процентної ставки.
Нарахування кредитором у період з 21 серпня 2024 року по 16 січня 2025 року (149 днів) процентів за стандартною ставкою 1,50% в день суперечило ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки у вказаний період максимальний розмір денної процентної ставки міг становити не більше 1 % в день.
Здійснюючи розрахунок заборгованості за договором № 1369-4551 від 23 березня 2024 року, колегія суддів виходить з того, що загальна сума заборгованості за процентами за 300 днів мала б становити 54615,00 грн (за період з 23.03.2024 року по 05.04.2024 року за ставкою 1,20% = 2520,00 грн + за період з 06.04.2024 року по 09.04.2024 року за ставкою 1,50% = 900,00 грн, + за період з 10.04.2024 року по 03.05.2025 року за ставкою 1,20% = 4320,00 грн, + за період з 04.05.2024 по 20.08.2024 року за ставкою 1,50% = 24525,00 грн, + за період з 21.08.2024 року по 16.01.2025 року за ставкою 1% = 22350,00).
При цьому, колегією суддів враховується, що позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме - часткового списання заборгованості позичальнику саме за нарахованими процентами у сумі 7970,00 грн.
Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 46645,00 грн (54615,00 грн - 7970,00 грн).
Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначене вище.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість в розмірі 61645,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15000,00 грн та 46645,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1369-4551 від 23.03.2024 року з 67600,00 грн до 61645,00 грн, з яких: 15000,00 - заборгованість за тілом кредиту та 46645,00 грн - заборгованість за відсотками.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Москвічова А.С. задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії з 67600,00 грн до 61645,00 грн.
В решті рішення залишити без зміни. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 червня 2026 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.
Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.