ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/440/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" (код ЄДРПОУ 30025422, 09622, Київська обл., Білоцерківський р-н, с.Телешівка, вул. Малинова, буд. 1)
до відповідача: Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, м. Москва, вул. Большая Дмітровка, 15А, буд. 1)
про стягнення збитків

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача російської федерації в особі генеральної прокуратури російської федерації про стягнення збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані завданням збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що призвело до позбавлення позивача права власності на майно.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за даним позовом, визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка розглядається, судом враховано наступне.
За приписами ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.79 Закону України "Про міжнародне приватне право", пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Таким чином, Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема, як відповідача.
Разом з цим, згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, після початку війни в Україні, а саме з 2014 року, суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
У постановах від 18.05.2022 у справах №428/11673/19 та №760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно яких підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет російської федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету російської федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а, отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно російська федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом.
Подібні висновки наведено в постановах Верховного Суду від 08 та 22 червня 2022 року у справах № 490/9551/19 та № 311/498/20.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що, звертаючись із позовом до російської федерації, для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави російської федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та російською федерацією з цього питання.
Судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, відповідно до якої національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом "генерального делікту").
Отже, суд дійшов висновку про застосування у даній справі "деліктного винятку", відповідно до якого будь-який спір, що виник на її території у юридичної особи України, навіть з іноземною країною, зокрема, й російською федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.
За приписами ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Згідно ч.8 ст.29 ГПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України "Про міжнародне приватне право", права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Положеннями п.3 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
Згідно правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі №428/11673/19, загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування), що російська федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду російської федерації.
Так, предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна, а саме - територія Автономної Республіки Крим.
Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
За приписами ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Так, Голова Верховного Суду розпорядженням від 05.07.2022 №36/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Господарського суду Автономної Республіки Крим на Господарський суд Одеської області.
За таких обставин, дана справа підсудна Господарському суду Одеської області.
Ухвалою від 16.02.2026 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.03.2026; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи; запропоновано позивачу здійснити переклад ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/440/26 від 16.02.2026 на російську мову, з нотаріальним засвідченням його вірності, та поштове відправлення вказаної ухвали на адресу посольства російській федерації у країні за вибором позивача.
13.03.2026 до суду від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" надійшла належним чином засвідчена копія перекладу ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/440/26 від 16.02.2026 на російську мову. Переклад має нотаріальне засвідчення його вірності. Також надано фіскальний чек про направлення засвідченого перекладу ухвали суду на адресу посольства російської федерації в Румунії та роздруківку з сайту АТ "Укрпошта" про статус відправлення за треккодом ra031427482ua на підтвердження вручення цього відправлення адресату.
Ухвалою суду від 12.03.2025 відкладено підготовче засідання на 02.04.2026.
Ухвалою від 02.04.2026 закрито підготовче провадження у справі №916/440/26, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 22.04.2026.
Сторони явку уповноважених представників в судове засідання 22.04.2026 не забезпечили. Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі його уповноваженого представника.
Щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, суд зазначає наступне.
За приписами статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлені інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, установлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 365 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 367 ГПК України, в разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності". Відповідно до зазначеної Угоди, Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема, проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги Компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.
Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено відповідно до указів Президента України.
Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати в повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами в період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.
Відповідно до частини 2 статті 367 ГПК України, судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладений - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи необхідно вручити відповідачу копію позовної заяви та процесуальні документи по даній справі в перекладі на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності через Міністерство юстиції України.
Разом з тим, у зв`язку із порушенням російською федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992.
Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинене відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Отже, подальше застосування відповідного алгоритму для подачі будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію російської федерації проти України.
З огляду на вищевикладене, на період збройного конфлікту у відносинах з державою - агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, в тому числі в зв`язку із припиненням поштового сполучення.
Крім того, за Законом України від 12.01.2023 №2855-IX, який набрав чинності з 05.02.2023, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м.Києві 20.03.1992 та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII.
Також, у зв`язку з агресією з боку держави - відповідача та введенням воєнного стану АТ "Укрпошта" з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з державою - відповідачем.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів у справі №916/440/26 дипломатичними каналами, суд дійшов висновку про повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та призначення судових засідань здійснювалося через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.
Крім того, інформація про дату, час та місце проведення судових засідань була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним.
Також, ухвалою від 16.02.2026 судом було запропоновано позивачу здійснити переклад ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/440/26 від 16.02.2026 на російську мову, з нотаріальним засвідченням його вірності, та поштове відправлення вказаної ухвали на адресу посольства російській федерації у країні за вибором позивача.
13.03.2026 позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" подано до матеріалів справи належним чином засвідчену копію перекладу ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/440/26 від 16.02.2026 на російську мову. Переклад має нотаріальне засвідчення його вірності. Також надано фіскальний чек про направлення засвідченого перекладу ухвали суду на адресу посольства російської федерації в Румунії та роздруківку з сайту АТ "Укрпошта" про статус відправлення за треккодом ra031427482ua на підтвердження вручення цього відправлення адресату.
За наведеного суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.
Таким чином, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.
Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи.
В судовому засіданні 22.04.2026 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України постановлено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
в с т а н о в и в:
Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська", затвердженого рішенням єдиного учасника Племінного птахівничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" №1 від 11.11.2025, товариство перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" на підставі рішення єдиного учасника №1 від 11.11.2025 (п.1.2 Статуту).
Відповідно до п.2.1 Статуту, метою діяльності товариства є одержання прибутку, задоволення суспільних потреб в його продукції, роботах, послугах та реалізація на підставі одержаного прибутку соціальних та економічних інтересів учасників.
За умовами п.2.2 Статуту, предметом діяльності товариства є, крім іншого, чистопородне розведення високопродуктивної племінної птиці, відгодівля, переробка та реалізація птиці, виробництво м`яса та м`ясних продуктів, виробництво м`яса свійської птиці, виробництво яєць.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності товариства є розведення свійської птиці.
Як зазначає позивач, основним видом економічної діяльності ТОВ "Птахофабрика Телешівська" є розведення свійської птиці (КВЕД 01.47) для отримання яйця курячого харчового столового. 
У власності позивача перебувають майнові активи, за допомогою яких товариство здійснювало на території Автономної Республіки Крим в Красногвардійському районі (с. Котельникове, с. Ленінське) та в с. Берегове м. Феодосія власну виробничу діяльність.
Означені обставини підтверджуються копіями правовстановлюючої документації наа будівлі, що перебувають у власності Племінного птахівничого товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс", поданими позивачем до матеріалів справи:
1) свідоцтвами про право власності на нерухоме майно:
- від 05.04.2005 на нежитлову будівлю - холодильник в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове; 
- від 26.04.2005 на будівлі та споруди птахотоварної ферми №2 за адресою: АР Крим, м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова, 2; 
- від 07.02.2006 на нежитлову будівлю - інкубаторій в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове;
- від 05.04.2005 на нежитлову будівлю - бригада №1 в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове;
- від 05.04.2005 на нежитлову будівлю бригада №2 в АР Крим, Красногвардійський р-н. с. Котельникове;
- від 05.04.2005 на нежитлову будівлю бригада №3 в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове;
- від 05.04.2005 на нежитлову будівлю бригада №4 в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове;
- від 05.04.2025 на нежитлову будівлю убійний цех в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове.
2) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №55781726 від 23.03.2016 на:
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10387372, інкубаторій, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10387704, Бригада №1, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10387915, Бригада №2, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове; 
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10388034, Бригада №3, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10388642, Бригада №4, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10388944, убійний цех, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 10389030, холодильник, площею 246,5 кв.м., розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Котельникове;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 11662919, розташовану за адресою: Автономна Республіка Крим, Красногвардійський р., с. Ленінське, вул. Жовтнева, б.162;
- нежитлову будівлю, реєстраційний номер 1608228, комплекс, птахотоварна ферма №2, розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова. б.2.
3) Копією рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.06.2005 у справі №2-9/9458-2004 за позовом Племінного птахівничого ТОВ "Птицекомплекс" до Колективного підприємства "Октябрьський комбікормовий завод" про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.
4) Копіями інвентаризаційної документації по об`єктам нерухомості, що перебувають у власності Племінного птахівничого ТОВ "Птицекомплекс", а саме: 
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Бригада №1 в с.Котельникове Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Бригада №2 в с.Котельникове Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Бригада №3 в с.Котельникове Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Бригада №4 в с.Котельникове Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Інкубаторій в с.Котельникове Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа на Холодильник, в с.Котельниково, Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005; 
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, Комбікормовий завод в с.Ленінське Красногвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005;
- інвентаризаційна справа №б/н на Птахотоварна ферма №2 в м. Феодосія, с.Берегове, вул. Степова, б.2. АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 27.05.2003;
- інвентаризаційна справа на Птицекомплекс, убійиий цех в с.Котельникове Краспогвардійський р-ну АР Крим, складена Джанкойським бюро технічної інвентаризації станом на 05.04.2005.
Позивач наголошує, що внаслідок збройної агресії російської федерації та окупації АР Крим, товариство було повністю позбавлено можливості здійснювати господарську діяльність на власних виробничих потужностях (с. Котельникове, с. Ленінське, с. Берегове).
У зв`язку із вказаними діями відповідача товариство здійснило перереєстрацію місцезнаходження на території, що підконтрольна Україні, а саме: с. Чорнобаївка Білозерського району (наразі цей населений пункт віднесено до Чорнобаївської сільської громади Херсонського району) Херсонської області. Через близькість проведення бойових дій позивач змінив місцезнаходження і, наразі, зареєстрований за адресою: 09622, Київська обл., Білоцерківський р-н, село Телешівка, вул. Малинова, будинок 1.
У зв`язку із триваючою окупацією позивач втратив фактичний контроль над майновими комплексами та біологічними активами. Оскільки доступ до об`єктів обмежений, товариство позбавлене можливості підтримувати життєдіяльність птиці та забезпечувати збереження обладнання. У сукупності це призвело до повної зупинки виробничого циклу та неможливості отримання доходу від реалізації яйця.
Такі наслідки, за твердженням позивача, є прямим результатом збройної агресії відповідача. Протиправні дії відповідача позбавили позивача можливості здійснювати управління власними активами в Автономній Республіці Крим (с. Котельникове, с. Ленінське та с. Берегове), що унеможливило господарську діяльність та спричинило збитки.
Позивач зауважує, що для відновлення функціонування господарської діяльності товариства необхідна заміна вищезазначених виробничих потужностей (контроль над якими наразі втрачено через незаконні дії відповідача) на підконтрольній території України.
З метою визначення вартості відновлення втраченого майна Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" 02.08.2024 звернулося до Науково-дослідної судово-експертної установи із заявою про проведення експертного дослідження.
За результатами проведення комплексного інженерно-технічного, товарознавчого та економічного експертного дослідження складено Висновок експертів №29/10/21-1 від 29.10.2024, згідно якого загальна вартість заміщення (відтворення) та відновлення будівель і обладнання птахофабрики станом на 14.08.2023 становить 36190853,21 євро, або 1455397066,57 грн.
Отже, розмір шкоди, яку товариство понесло внаслідок збройної агресії російської федерації, за розрахунком позивача складає 1455397066,57 грн., що еквівалентно 36190853,21 євро, які, за твердженням позивача, мають бути відшкодовані відповідачем, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
Так, 20 лютого 2014 року російська федерація розпочала окупацію Автономної Республіки Крим та м. Севастополя за допомогою підконтрольних їй збройних формувань.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, вся територія Автономної Республіки Крим визнана тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 20 лютого 2014 року.
Таким чином, починаючи з 2014 року позивач був повністю позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на власних виробничих потужностях (с. Котельникове, с. Ленінське, с. Берегове).
Позивач зауважує, що для відновлення функціонування господарської діяльності товариства необхідна заміна вищезазначених виробничих потужностей (контроль над якими наразі втрачено через незаконні дії відповідача) на підконтрольній території України.
Позивач наполягає, що внаслідок збройної агресії російської федерації товариству заподіяно шкоду, яка станом на час звернення до суду із даним позовом складає 36190853,21 євро, або 1455397066,57 грн., що відповідає вартості заміщення виробничих потужностей птахофабрики аналогічної потужності.
В обґрунтування позиції у спорі щодо розміру заявленої до стягнення шкоди позивачем до матеріалів справи було надано Висновок експертів №29/10/21-1 від 29.10.2024 за результатами проведення комплексного інженерно-технічного, товарознавчого та економічного експертного дослідження.
Як слідує з Висновку експертів, 02.08.2024 від Племінного птахівничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" в особі директора Дячука В. В. надійшла заява від 02.08.2024 №1 про проведення експертного дослідження. За результатами розгляду заяви та матеріалів, наданих на дослідження, експертами прийнято рішення щодо призначення комплексного інженерно-технічного, товарознавчого та економічного експертного дослідження.
На вирішення комплексного інженерно-технічного, товарознавчого та економічного експертного дослідження поставлено наступні питання:
1) Яка вартість заміщення (відтворення) птахофабрики виробничою потужністю аналогічною птахофабриці Племінного птахівничого товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" (код ЄДРПОУ 30025422), що до 2014 року здійснювало свою господарську діяльність в Красногвардійському р-ні АР Крим та с.Берегове м.Феодосія, загальною потужністю 1043319 птахомісця, до складу якої входять:
- будівлі пташників №№9-13, 15, 17, розташовані на птахотоварній фермі №2, АР Крим. м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова. 2, загальною потужністю 175000 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л та М, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №1), загальною потужністю 183776 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К та Л, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №2), загальною потужністю 187391 птахомісць; 
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л та М, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н. с. Котельникове (Бригада №3), загальною потужністю 188256 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н та О, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове ( Бригада №4), загальною потужністю 308896 птахомісць;
а також невиробничі (допоміжні) будівлі для забезпечення обслуговування виробничих потужностей, а саме:
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (інкубаторій): санпропускник, літ. А. загальною площею 479,80 кв.м.: бокси, літ.Д, загальною площею 178,80 кв.м.; вагова, літ.З, загальною площею 9,30 кв.м.: зварювальний цех, літ.Ж, загальною площею 409,10 кв.м.; контора, літ.Б, загальною площею 404.50 кв.м., склад, літ.И, загальною площею 811.90 кв.м.; гараж, літ.М, загальною площею 79.50 кв.м.; Інкубатор, літ.Г, загальною площею 2608,.30 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове: нежитлова будівля - холодильник, загальною площею 246,50 кв.м.; убійний цех загальною площею 365,00 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №1): прохідна, літ.О. загальною площею 56.20 кв.м.; прохідна, літ.Р, загальною площею 54,10 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №2): слюсарка, літ.Н, загальною площею 76,90 кв.м.; прохідна, літ.П, загальною площею 55,40 кв.м.; прохідна, літ.Р, загальною площею 76,40 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №3): прохідна, літ.Н, загальною площею 51,00 кв.м.; прохідна. літ.О, загальною площею 67,10 кв.м.;
- в АР Крим. Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Комбікормовий завод): прохідна, літ.А, загальною площею 10,00 кв.м.; столова, літ.Б, загальною площею 41,30 кв.м.; вагова. літ.И, загальною площею 16,10 кв.м.; склад. літ В, загальною площею 1306,40 кв.м.; цех, літ.Д, загальною площею 1456,40 кв.м.;
- на птахотоварній фермі №2 за адресою: АР Крим, м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова, 2: санпропускник, літ.А, загальною площею 177,50 кв.м.; дизбар`єрна, літ.Б, загальною площею 75,90 кв.м.; яйцесклад, літ.И, загальною площею 1494,10 кв.м.: склад ГСМ, літ.П, загальною площею 9,10 кв.м.: КПИ, літ.С, загальною площею 7,40 кв.м. станом па 14 серпня 2023 року, згідно довідки про стан майна від 02.08.2024 №2?
2) Яка вартість відновлення 1 місця кліткового обладнання для несучок промислової зони станом на 14 серпня 2023 року?
3) Яка загальна вартість заміщення (відтворення) та відновлення будівель та обладнання птахофабрики Племінного птахівничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" (код ЄДРПОУ 30025422), що розташована в Красногвардійському р-ні АР Крим та с.Берегове м.Феодосія, з урахуванням висновків по першому та другому питаннях інженерно-технічної та товарознавчої частин даного дослідження, станом на 14 серпня 2023 року, згідно довідки про стан майна від 02.08.2024 №2?
Як слідує з висновку експертів, проведення комплексного інженерно-технічного, товарознавчого та економічного експертного дослідження доручено судовим експертам Науково-дослідної судово-експертної установи (НДСЕУ):
- Іванкову Володимиру Миколайовичу (Голова комісії судових експертів), що працює в НДСЕУ на посаді директора, має вищу юридичну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст" та вищу економічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст", науковий ступінь кандидата економічних наук, кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: "Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності", "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій", "Дослідження документів фінансово-кредитних операцій". Свідоцтво № 1129, видане 26 червня 2007 Міністерством юстиції України, діє до 07 червня 2022 (строк дії продовжено на термін до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану, згідно п.п. 4-5 наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2022 №1138/5 "Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану"), стаж експертної роботи з 2007 року.
- ОСОБА_1 , який працює в НДСЕУ на посаді заступника директора, має освіту вищу економічну, освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст", кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: "Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності", "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій", "Дослідження документів фінансово-кредитних операцій". Свідоцтво № 1650, видане 23 серпня 2013 Міністерством юстиції України, діє до 07 червня 2022 (строк дії продовжено на термін до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану, згідно п.п. 4-5 наказу Міністерства юстиції України від 14 03.2022 №1138/5 "Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану"), стаж експертної роботи з 2013 року.
- ОСОБА_2 , що працює в НДСЕУ, має вищу будівельно- технічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень "магістр", кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: "Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів", "Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками", " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", "Оцінка земельних ділянок". Свідоцтво № 1648, видане 23 серпня 2013 Міністерством юстиції України, діє до 25 жовтня 2022 (строк дії продовжено на термін до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану, згідно п.п. 4-5 наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2022 №1138/5 "Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану"), стаж експертної роботи з 2013 року.
- ОСОБА_3 , що працює в НДСЕУ, має вишу торгово-економічну освіту, кваліфікацію судового експерта зі спеціальності: "Визначення вартості машин, обладнання, сировини, та товарів народного споживання". Свідоцтво № 1174, видане 31 жовтня 2007 Міністерством юстиції України, діє до 07 вересня 2023 року (строк дії продовжено на термін до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану, згідно п.п. 4-5 наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2022 №1138/5 "Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану"), стаж експертної роботи з 2007 року.
Комплексне інженерно-технічне, товарознавче та економічне експертне дослідження проведено у зв`язку з необхідністю визначення загальної вартості заміщення (відтворення) та відновлення будівель, споруд та обладнання птахофабрики, яка могла зазнати руйнувань та пошкоджень внаслідок військової агресії рф проти України.
Висновок підготовлено для подання до Господарського суду згідно зі ст.101 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ч.7 ст.98 Господарського процесуального кодексу України, п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, судові експерти обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 Кримінального кодексу України.
За результатами проведеної експертизи було зроблено наступні висновки:
По першому питанню, поставленому перед судовим експертом з інженерно-технічної експертизи:
Вартість заміщення (відтворення) птахофабрики виробничою потужністю аналогічною птахофабриці Племінного птахівничого товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" (код ЄДРПОУ 30025422), що до 2014 року здійснювало свою господарську діяльність в Красногвардійському р-ні АР Крим та с.Берегово м.Феодосія, загальною потужністю 1043319 птахомісця, до складу якої входять:
- будівлі пташників №№9-13, 15, 17, розташовані на птахотоварній фермі №2, АР Крим, м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова, 2, загальною потужністю 175000 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л та М, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №1), загальною потужністю 183776 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К та Л, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №2), загальною потужністю 187391 птахомісць; 
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л та М, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №3), загальною потужністю 188256 птахомісць;
- будівлі пташників під літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н та О, розташовані в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №4), загальною потужністю 308896 птахомісць,
а також невиробничі (допоміжні) будівлі для забезпечення обслуговування виробничих потужностей, а саме:
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с.Котельникове (інкубаторій): санпропускник, літ. А, загальною площею 479,80 кв.м.; бокси, літ.Д, загальною площею 178,80 кв.м.; вагова, літ.З, загальною площею 9,30 кв.м.; зварювальний цех, літ.Ж, загальною площею 409,10 кв.м.; контора, літ.Б, загальною площею 404,50 кв.м.; склад, літ.И, загальною площею 811,90 кв.м.; гараж, літ.М, загальною площею, 79,50 кв.м.; Інкубатор, літ.Г, загальною площею, 2608,30 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове: нежитлова будівля холодильник, загальною площею 246,50 кв.м.; убійний цех, загальною площею 365,00 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №1): прохідна, літ.О, загальною площею 56,20 кв.м.; прохідна, літ.Р, загальною площею 54,10 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №2): слюсарка, літ.Н, загальною площею 76,90 кв.м.; прохідна, літ.П, загальною площею 55,40 кв.м.; прохідна, літ.Р, загальною площею 76,40 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Бригада №3): прохідна, літ.Н, загальною площею 51,00 кв.м.; прохідна, літ.О, загальною площею 67,10 кв.м.;
- в АР Крим, Красногвардійський р-н, с. Котельникове (Комбікормовий завод): прохідна, літ.А, загальною площею 10,00 кв.м.; столова, літ.Б, загальною площею 41,30 кв.м.; вагова, літ.И, загальною площею 16,10 кв.м.; склад, літ. В, загальною площею 1306,40 кв.м.; цех, літ.Д, загальною площею 1456,40 кв.м.;
- на птахотоварній фермі №2 за адресою: АР Крим, м. Феодосія, с. Берегове, вул. Степова, 2: санпропускник, літ.А, загальною площею 177,50 кв.м.; дизбар`єрна, літ.Б, загальною площею 75,90 кв.м.; яйцесклад, літ.И, загальною площею 1494,10 кв.м.; склад ГСМ, літ.П, загальною площею 9,10 кв.м.; КПП, літ.С, загальною площею 7,40 кв.м., станом на 14 серпня 2023 року, згідно довідки про стан майна від 02.08.2024 №2, становить 17135821 євро (сімнадцять мільйонів сто тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять один євро), або 689108474 грн. (шістсот вісімдесят дев`ять мільйонів сто вісім тисяч чотириста сімдесят чотири грн. 00 коп.) з ПДВ.
По другому питанню, поставленому перед судовим експертом з товарознавчої експертизи:
Середня вартість відновлення станом на 14 серпня 2023 року 1 місця кліткового обладнання для несучок промислової зони становила 15,22 євро, що становить 612,06 грн. (шістсот дванадцять грн. 02 коп.).
Вартість визначена без обов`язкових платежів, які сплачуються при ввезенні на митну територію України.
По третьому питанню, поставленому перед судовими експертами з економічної експертизи:
Загальна вартість заміщення (відтворення) та відновлення будівель та обладнання птахофабрики Племінного птахівничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" (код ЄДРПОУ 30025422), що розташована в Красногвардійському р-ні АР Крим та с.Берегово м.Феодосія, з урахуванням висновків по першому та другому питаннях інженерно-технічної та товарознавчої частин даного дослідження, станом на 14 серпня 2023 року, згідно довідки про стан майна від 02.08.2024 №2, становить 36190853,21 євро (тридцять шість мільйонів сто дев`яносто тисяч вісімсот п`ятдесят три євро 21 євроцент) або 1455397066,57 грн. (один мільярд чотириста п`ятдесят п`ять мільйонів триста дев`яносто сім тисяч шістдесят шість грн. 57 коп.) з ПДВ.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.04.2023 у справі №908/807/18.
Згідно зі статтею 77 ГПК України, допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Зокрема, частиною 7 статті 98 ГПК України передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до п.4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 КК України.
Отже, законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.
Зазначення експертом при складанні висновку про те, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 КК України є його обов`язком.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №904/684/18.
Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також, що складений 29.10.2024 Висновок експертів №29/10/24-1 містить вказівку на те, що він підготовлений для подання до суду, а експерти обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, такий висновок є належним та допустимим доказом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами ч.1 ст.49 Закону України "Про міжнародне приватне право", права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, в якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди (а саме - позбавлення позивача права власності та користування майном) мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.
Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ст.17 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року), кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно зі ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 46 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 визначено, що приватна власність не підлягає конфіскації.
За умовами статей 33 та 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, не допускається пограбування та привласнення власності.
Відповідно до ч.3 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Таким чином, позбавлення позивача права володіння та користування майном порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку із цим набуває права на відшкодування заподіяної йому майнової шкоди.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У силу статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Приписами частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При вирішенні відповідних спорів слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відсутність будь-якої із зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
У той же час, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, а також надати докази протиправності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між вказаними діями та заподіяними збитками.
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.
На законодавчому рівні (Закон України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України") визнано, що датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19.02.2014, а Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими з 20.02.2014 року.
Факт окупації території Автономної Республіки Крим був визнаний Генеральною Асамблеєю ООН в Резолюції A/RES/68/262 від 27.03.2014 "Про підтримку територіальної цілісності України".
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, територія Автономної Республіки Крим визнана тимчасово окупованою російською федерацією з 20.02.2014.
Відомим також є той факт, що 24.02.2022 російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнного стану на території України строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. Пізніше відповідними Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженими Законами України, воєнний стан продовжувався і триває досі.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.
Також, Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі - атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини і вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року "Про заяву Верховної Ради України "Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні", визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу цивільного правопорушення, а саме - збройної агресії росії проти України, в розумінні частини 3 статті 75 ГПК України, є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, чинним законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини в завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини в спірних правовідносинах. 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом, зокрема, в постанові від 21.04.2021 у справі № 648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц.
Cуд враховує, що захист права власності гарантується першою статтею Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає в тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.
Приписами статей 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у вигляді відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Відтак, стягнення відповідної шкоди має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) "у випадках, коли застосування правила державного імунітету від юрисдикції обмежує здійснення права на доступ до суду, суд має встановити, чи обставини справи виправдовують таке обмеження" (Sabeh El Leil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29.06.2011, § 51; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14.03.2013 року, § 59).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, обмеження права на справедливий суд, зокрема, шляхом застосування судового імунітету держави, є таким, що відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише у разі, якщо таке обмеження: 1) переслідує законну мету, 2) є пропорційне меті, яка переслідується, та 3) не порушує самої сутності права на доступ до суду (Ashingdane v the United Kingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28.05.1985, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14.03.2013, § 55; Fogarty v. the United Kingdom (скарга № 37112/97), рішення від 21.11.2001, § 33; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23.03.2010, § 55).
Російська федерація порушує норми міжнародного права, оскільки вчиняє збройну агресію проти України, тому на неї не поширюється судовий імунітет, вона не може посилатись на імунітет від судового переслідування в Україні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц.
Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.
За таких умов, пред`явлення позовних вимог до російської федерації як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.
За результатами дослідження зазначених вище доказів, наявних у матеріалах справи, судом встановлено, що територія, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська", - Автономна Республіка Крим з 20.02.2014 і по теперішній час є тимчасово окупованою, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309.
В свою чергу, в результаті військового вторгнення російської федерації на територію України Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" було позбавлено права власності на комплекс нерухомого майна, що входив до складу птахофабрики.
Водночас, заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір шкоди підтверджено Висновком експертів №29/10/24-1 від 29.10.2024 Науково-дослідної судової експертної установи (НДСЕУ) та складає 1455397066,57 грн., що еквівалентно 36190853,21 євро.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02)).
Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданої шкоди є законною, обґрунтованою, документально доведеною та такою, що підлягає задоволенню, що забезпечить ефективний спосіб захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування.
Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001; рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010).
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем у даній справі належними та допустимими доказами доведено наявність повного складу цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди.
Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується повний склад цивільного правопорушення, то вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної обмеженням у реалізації права власності та втратою контролю над майном, у розмірі 1455397066,57 грн., що еквівалентно 36190853,21 євро, що відповідає вартості заміщення виробничих потужностей птахофабрики аналогічної потужності, підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, з урахуванням ціни позову у цій справі розмір судового збору за його подання становить 1164800,00 грн. (350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
За приписами ч.2 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
З огляду на те, що позивач від сплати судового збору за розгляд даного спору звільнений, судовий збір за подання позову у даній справі підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на оплату експертизи та правничу допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Щодо витрат на проведення експертизи.
За змістом п.2 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 4-7 ст.127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, в обґрунтування позиції у спорі щодо розміру заявлених до стягнення збитків позивачем до матеріалів справи було надано Висновок експертів №29/10/24-1 від 29.10.2024 за результатами проведення комплексної експертизи.
Як слідує з Висновку експертів, судова комплексна інженерно-технічна, товарознавча та економічна експертиза щодо встановлення і визначення загальної вартості заміщення (відтворення) та відновлення будівель та обладнання птахофабрики, що розташована в Красногвардійському районі АР Крим та с.Берегове м.Феодосія, проведена Науково-дослідною судово-експертною установою (НДСЕУ) на підставі заяви Племінного птахівничого Товариства з обмеженою відповідальністю "Птицекомплекс" від 02.08.2024 №1.
Згідно Акту №17 від 29.10.2024 здачі-приймання Висновку експертів №29/10/24-1 від 29.10.2024, вартість експертизи складає 1775000,00 грн.
Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати, понесені позивачем на оплату експертизи, покладаються на відповідача у повному обсязі.
Що стосується витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне.
Як слідує з матеріалів справи, 19.01.2026 між Адвокатським об`єднанням "Перший правничий колегіум "АСТРЕЯ" (адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №02/26, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.
За умовами п.1.2 договору, адвокатське об`єднання надає наступні види правової допомоги: 
1.2.1. Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що виникають у клієнта в процесі здійснення ним діяльності.
1.2.2. Перевіряє відповідність вимогам українського законодавства внутрішніх документів клієнта, надає допомогу клієнту при підготовці та правильному їх оформленні. 
1.2.3. Приймає участь в підготовці та юридичному оформленні різного роду договорів, що укладаються клієнтом з суб`єктами господарювання, фізичними особами, а також надає допомогу в організації контролю за виконанням укладених договорів. 
1.2.4. Представництво та правовий захист прав й інтересів клієнта перед третіми особами, в усіх державних та недержавних, громадських, приватних організаціях, підприємствах та установах, органах державної влади та місцевого самоврядування, в Національній поліції України та її органах, слідчих підрозділах Державної фіскальної служби, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки, в органах прокуратури, та в інших контролюючих та правоохоронних органах, в органах державної виконавчої служби України та/або перед приватними виконавцями, в судах України всіх рівнів та юрисдикцій, третейських судах з усіма наданими чинним законодавством України правами учасника судового процесу, позивачу (заявнику, скаржнику, кредитору), відповідачу (боржнику), потерпілому, свідку, та третій особі, правами сторін у виконавчому провадженні з правом одержання, подання та підпису будь-яких документів від імені клієнта, в тому числі: вимоги, претензії та відповіді на претензії, позовні заяви, скарги, заяви та відповіді на них, заяви про зміну підстав або предмета позову, заяви про збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, заяви про відмову від позову, заяви про порушення справи про банкрутство, заяви про грошові вимоги та заяви про визнання кредитором у справах про банкрутство, заяви про видачу судового наказу, заяви про перегляд заочного рішення, апеляційні та касаційні скарги на рішення, ухвали, постанови усіх судів України, заяви (скарги) про перегляд судових рішень за винятковими чи у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про затвердження мирових угод, інші процесуальні документи, отримувати копії рішень (ухвал, постанов) та інші документи, які знаходяться у справі, накази судів, інші виконавчі документи, тощо чи їх копії, засвідчувати своїм підписом копії документів, сплачувати: державне мито, судовий збір; пред`являти виконавчі документи до примусового виконання (стягнення) шляхом підписання відповідних заяв, та під час виконавчих проваджень підписувати та подавати усі документи, в тому числі і заяви про закінчення виконавчих проваджень; вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень та які, на думку адвокатського об`єднання, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання зобов`язань, передбачених договором.
1.2.5. Здійснення, у встановленому законом порядку, захисту прав та законних інтересів клієнта у випадках, передбачених кримінальним процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення України, 
1.2.6. Узагальнює та аналізує:
- практику розгляду судових та інших справ;
- спільно з іншими підрозділами клієнта результати розгляду претензій;
- практику укладання та виконання договорів;
- надає клієнту пропозиції щодо усунення виявлених недоліків. 
1.2.7. Інформує клієнта на його запит про зміни в законодавстві, організовує спільно з підрозділами клієнта вивчення працівниками клієнта нормативно-правових актів, які стосуються їх діяльності. 
1.2.8. Надає інші види правової допомоги. 
1.2.9. Надає консультаційні послуги, управлінської та організаційної підтримки клієнту з питань керування, корпоративного стратегічного й оперативного планування, визначення напрямів розвитку бізнесу, кадрової політики, планування виробництва та контролю.
Розділом 2 та 3 договору передбачені права та обов`язки сторін.
Згідно з п. 4.1. договору, вартість надання правової допомоги адвокатським об`єднанням за договором визначається на підставі попередньої домовленості, щодо кожного завдання клієнта.
Відповідно до п. 4.2. договору, при розрахунку вартості правової допомоги враховується час, витрачений адвокатським об`єднанням, його учасниками - адвокатами та співробітниками для належного виконання доручення клієнта, а також: ступінь складності правових питань, що стосуються доручень; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняття адвокатським об`єднанням інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення.
За умовами п. 4.4. договору, крім сплат гонорару, клієнт відшкодовує адвокату всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням договору (надалі - втрати), які включають: видатки на міжнародний та/або міжміський зв`язок; витрати на факсимільний зв`язок, поштові витрати; фотокопіювання, транспортні та відрядні витрати; витрати на оплату перекладу на іноземні мови та з іноземних мов; витрати на оплату праці експертів, консультантів із спеціальних питань; інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги.
За умовами п. 4.6. договору, оплата правової допомоги здійснюється клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок адвокатського об`єднання або у будь-який інший незаборонений законодавством спосіб наступним чином: або авансовий платіж у розмірі 100% від вартості правової допомоги, яку адвокатське об`єднання має надати клієнту; або абонентська оплата з розрахунку на місяць; або протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг за договором.
Пунктом 5.1. договору визначено, що надання адвокатським об`єднанням правової допомоги за договором здійснюється на підставі додаткових угод до договору, якими визначається обсяг й вартість правової допомоги, що буде надана або надається.
Пунктом 8.1. договору перебачено, що договір є чинним з моменту підписання сторонами та діє до 31 грудня 2027 року включно, а у частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У разі, якщо за 10 днів до закінчення строку договору жодна із сторін не повідомить про свій намір припинити договірні відносини, цей договір вважається автоматично продовженим на один рік і на тих же самих умовах.
Договір підписано між адвокатським об`єднанням та клієнтом без будь-яких зауважень, підписи скріплені печатками.
19.01.2026 між Адвокатським об`єднанням "Перший правничий колегіум "АСТРЕЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" було укладено додаткову угоду №1 до договору (далі - додаткова угода).
За умовами п. 1 додаткової угоди, адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту наступні послуги: 
1.1. Надання усних та письмових консультацій щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті військової агресії російської федерації та заподіяння шкоди майну клієнта, що знаходиться: в Красногвардійському р-ні АР Крим та с. Берегове м. Феодосія.
1.2. Вивчення бухгалтерської документації клієнта, проведення досудової підготовки для вирішення питання щодо відшкодування заподіяної шкоди.
1.3. Здійснення аналізу судової практики стосовно розгляду спорів, що виникають із аналогічних правовідносин.
1.4. Опрацювання інших матеріалів для підготовки позовної заяви в інтересах клієнта до держави російська федерація про відшкодування заподіяної шкоди майну клієнта, розташованого в Красногвардійському p-ні АР Крим та с. Берегове м. Феодосія.
1.5. Розроблення проєкту позовної заяви в інтересах клієнта до держави російська федерація про відшкодування заподіяної шкоди майну клієнта, розташованого в Красногвардійському р-ні АР Крим та с. Берегове м. Феодосія. 
1.6. Організувати подання: до господарського суду позовної заяви, підготовленої відповідно до п. 1.5. цієї додаткової угоди №1. 
1.7. Консультування по роботі в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".
1.8. Забезпечення направлення копії позовної заяви з додатками на адресу генеральної прокуратури російської федерації (russian federation, код ISO гu/rus 643) через третю країну (Грузію). 
1.9. Замовлення та здійснення перекладу російською мовою позовної заяви, ухвали про відкриття провадження, квитанцій поштових відправлень Грузії. 
1.10. Здійснення представництва у встановленому законом порядку інтересів клієнта у судах України всіх інстанцій про відшкодування заподіяної шкоди майну клієнта.
1.11. У разі необхідності підготовлення процесуальних документів, які пов`язані з розглядом судом позовної заяви, підготовленої відповідно до п. 1.5. цієї додаткової угоди №1.
Згідно з п. 2 додаткової угоди, вартість послуг адвокатського об`єднання, що передбачені цією додатковою угодою №1, складає фіксовану суму 1500000,00 грн., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 29841,90 євро. Курс гривні згідно з інформацією, що міститься на сайті Національного банку України на дату укладення цієї додаткової угоди №1, становить (1500000 грн. х 50,4372) = 29841,90 євро.
Додаткова угода підписана між сторонами без будь-яких зауважень.
В матеріалах справи також наявні Ордер на надання правничої допомоги ТОВ "Птахофабрика Телешівська", Серія АІ №2130967, виданий 18.02.2026 Адвокатським об`єднанням "Перший правничий колегіум "АСТРЕЯ" та Свідоцтво Кочури А.В. про право на заняття адвокатською діяльністю, Серія КС №10035/10, посвідчення адвоката, розрахунок розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
За приписами статті 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Так, у позовній заяві позивачем було наведено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу - 1500000,00 грн., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 29841,90 євро.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду: Ордер на надання правничої допомоги ТОВ "Птахофабрика Телешівська", Серія АІ №2130967, виданий 18.02.2026 Адвокатським об`єднанням "Перший правничий колегіум "АСТРЕЯ" та Свідоцтво Кочури А.В. про право на заняття адвокатською діяльністю, Серія КС №10035/10, посвідчення адвоката, розрахунок розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, договір про надання правової допомоги №02/26 від 19.01.2026, додаткову угоду №1 від 19.01.2026 до договору про надання правової допомоги №02/26 від 19.01.2026.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.4 ст. 129 ГПК України).
Оскільки рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2026 позовні вимоги ТОВ "Птахофабрика Телешівська" задоволено у повному обсязі, судові витрати мають покладатись на відповідача.
За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, згідно зі статтею 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договору про надання послуг.
Відповідно до статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись, визначених главою 52 ЦК України;
3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до суду договір про надання правової допомоги №02/26 від 19.01.2026 та додаткову угоду №1 до нього, в яких визначено умови та порядок виконання договору про надання правової допомоги.
Так, адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати правничу допомогу клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів щодо відшкодування шкоди, заподіяної товариству в результаті військової агресії російської федерації, а саме втрати клієнтом нерухомого майна, яке знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України: птахофабрики, яка знаходиться в Красногвардійському районі АР Крим та с.Берегове Феодосія.
В свою чергу, правнича допомога включає в себе надання консультацій клієнту; вивчення бухгалтерської документації клієнта, проведення досудової підготовки для вирішення питання щодо відшкодування заподіяної шкоди; підготовку та подання до суду позовної заяви про відшкодування завданої майнової шкоди; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях під час розгляду справи за позовом про відшкодування завданої майнової шкоди; надання інших видів правничої допомоги.
Вартість правничої допомоги обумовлена сторонами у фіксованому розмірі та складає 1500000,00 грн., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 29841,90 євро.
Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу у справі позивачу в суді надавав адвокат Кочура А.В., який діяв на підставі виданого ордеру.
Отже, позивачем доведено понесення ним витрат на оплату правничої допомоги в даній справі у сумі 1500000,00 грн.
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Відповідач не скористався правом подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Беручи до уваги викладене, враховуючи задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі та зважаючи на зазначені положення законодавства, принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500000,00 грн., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 29841,90 євро.
Керуючись ст.ст. 13, 73-79, 86, 123, 126, 127, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, м. Москва, вул. Большая Дмітровка, 15А, буд.1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Телешівська" (код ЄДРПОУ 30025422, 09622, Київська обл., Білоцерківський р-н, с.Телешівка, вул. Малинова, буд. 1) - матеріальну шкоду, заподіяну обмеженням у реалізації права власності та втратою контролю над майном, у сумі - 1455397066 (один мільярд чотириста п`ятдесят п`ять мільйонів триста дев`яносто сім тисяч шістдесят шість) грн. 57 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 36190853 (тридцять шість мільйонів сто дев`яносто тисяч вісімсот п`ятдесят три) євро 21 євроцент, що відповідає вартості заміщення виробничих потужностей птахофабрики аналогічної потужності; витрати на проведення експертизи у розмірі - 1775000 (один мільйон сімсот сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 39711 (тридцять дев`ять тисяч сімсот одинадцять) євро 39 євроцентів; витрати на правничу допомогу у розмірі -1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 29841 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок один) євро 90 євроцентів.

3. Стягнути з держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, м.Москва, вул.Большая Дмітровка, 15А, буд.1) в дохід Державного бюджету України - 1164800,00 грн. (один мільйон сто шістдесят чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Повне рішення складено і підписано 04 травня 2026 р.