____________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/45253/25
Провадження № 2/947/1090/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Приймака Р.О., 
за участю:
представника позивачки - адвоката Каплуна О.Б.,
представника відповідача - адвоката Приходька В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Лілія Володимирівна, про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження та припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог
Позивач звернулась до суду з позовом до суду з позовними вимогами до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження та припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1337, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 64 855,00 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 05.07.2022 року та сплатою 12 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 05.07.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. за реєстровим № 1383 (далі - Іпотечний договір).
За умовами Іпотечного договору в іпотеку було передано належне ОСОБА_2 на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 48,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (далі - Квартира).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем Квартири за законом є позивач - ОСОБА_1 .
Після смерті Позичальника Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна та звернення стягнення на предмет іпотеки - Квартиру. У відповідь ОСОБА_1 подала зустрічний позов до Банку про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.
Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року апеляційну скаргу Банку було задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) відмовлено; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Банку про визнання зобов`язань припиненими - відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.05.2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в частині вирішення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без змін. Постанова Верховного Суду набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Тобто існує остаточне судове рішення, яким Банку відмовлено у зверненні стягнення на Квартиру як предмет іпотеки.
На підставі Іпотечного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. до відповідних реєстрів було внесено:
- запис про іпотеку Квартири, зареєстрований у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 8558007;
- запис про заборону відчуження Квартири, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5253638.
Зазначені записи про іпотеку та заборону відчуження продовжують існувати, що позбавляє позивача можливості повноцінно розпоряджатися належною їй на праві власності квартирою (відчужувати, дарувати, передавати у спадщину тощо).
Після набрання законної сили постановою Одеського апеляційного суду та постановою Верховного Суду позивач неодноразово зверталась до Банку та до державного реєстратора з вимогою припинити іпотеку та зняти заборону, однак Банк належних дій не вчинив; рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.09.2024 позивачу було відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження (іпотеки) щодо Квартири.
ОСОБА_1 зверталась із позовом до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, однак ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 було відмовлено у відкритті провадження, при цьому суд роз`яснив, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Таким чином, попри наявність остаточних судових рішень у спорах між Банком і спадкоємцем Позичальника, а також звернення позивача до Банку та державного реєстратора, записи про іпотеку та заборону відчуження Квартири залишаються в реєстрах, чим суттєво порушують право позивача на мирне володіння своїм майном.
Позивачка з метою захисту свого порушеного права звернулась до суду з вказаним позовом, просить його задовольнити.
Відзив на позовну заяву
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за наявності непогашеної суми боргу за основним зобов`язанням (підтверджено рішенням Київського районного суду від 27.02.2013 у справі № 1512/725/2012) у розмірі 52476,72 доларів США, у тому числі на дату подання відзиву, відсутні підстави вважати про припинення основного зобов`язання.
Вважає, що відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 520/5199/19 встановлений факт того, що АТ «Ощадбанк» втратило право вимоги до ОСОБА_1 , що не є тотожнім припиненню іпотеки.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» не визначає такої підстави для припинення іпотеки як пропуск строку пред`явлення вимог кредитора.
Сторона відповідача вважає, що позивачка не надала доказів наявності обставин, з настанням яких законодавство пов`язує припинення іпотеки.
Вважає, що відсутні докази наявності у позивачки її порушеного права. 
Щодо зобов`язання відповідача, державного реєстратора вчини дії зі скасування заборон та запису про іпотеку, сторона відповідача вважає вказані позовні вимоги неналежним способом захисту.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог
Відповідь на відзив
Проти доводів відповідача, представник позивача заперечує та зазначає.
У відзиві Банк посилається на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2013 у справі № 1512/735/2012 як на підтвердження «неприпинення основного зобов`язання». Однак предметом даної справи є не встановлення розміру заборгованості, а усунення безпідставного обмеження права власника шляхом припинення іпотеки/заборони відчуження в ситуації, коли Банк втратив право вимоги до спадкоємця у порядку ст. 1281 ЦК України та не має реального, юридично допустимого механізму звернення стягнення на предмет іпотеки.
Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі № 520/5199/19 підтвердив правомірність висновку апеляційного суду про пропуск Банком преклюзивного строку за ч. 2 ст. 1281 ЦК України та втрату Банком права вимоги до спадкоємця. Це означає, що Банк не може пред`являти до Позивача вимоги ні за кредитом, ні як іпотекодержатель, оскільки іпотека є похідною (акцесорною) від основного зобов`язання.
Стаття 1281 ЦК України встановлює саме преклюзивні (присічні) строки. їх сплив тягне втрату кредитором права вимоги, а не лише наслідки спливу позовної давності. Такий правовий висновок неодноразово викладений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц, а також підтверджений у подальшій практиці (зокрема у постанові ВП ВС від 09.10.2024 у справі № 638/1046/14-ц - щодо втрати права вимоги і за основним, і за додатковим зобов`язанням).
Згідно із Законом України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном та має похідний характер від основного зобов`язання (ст. 1, З Закону). Іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або інших підстав, передбачених законом (ст. 17 Закону). 
Коли кредитор втратив право вимоги до спадкоємця унаслідок спливу присіяного строку, забезпечувальне обтяження втрачає правову підставу, адже забезпечувати більше нічого - право вимоги до власника предмета іпотеки відсутнє.
Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках наголошувала, що сам по собі запис у державному реєстрі не створює та не припиняє іпотеку; визначальним є існування дійсного забезпечуваного зобов`язання та правової підстави для обтяження (зокрема, постанова ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17). Крім того, Верховний Суд визнавав право власника майна на окремий позов про визнання іпотеки припиненою, якщо забезпечувальне зобов`язання втратило правову підставу, а подальше існування записів про обтяження безпідставно обмежує право власності (постанова ВС від 29.04.2021 у справі № 910/4248/20).
Доводи Банку про неналежний спосіб захисту та/або неналежного відповідача є безпідставними. Банк є іпотекодержателем та стороною іпотечного договору, а отже є належним відповідачем щодо вимог про визнання іпотеки припиненою та щодо обов`язку подати заяву/вчинити дії для зняття обтяження. Державний реєстратор залучений як третя особа, оскільки саме він здійснює реєстраційні дії, однак правова підстава для таких дій має бути встановлена, у тому числі, судовим рішенням.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження здійснюється, зокрема, на підставі судових рішень, що набрали законної сили. Отже, звернення до суду із вимогами про визнання іпотеки припиненою та про скасування/припинення записів у реєстрах є належним та ефективним способом відновлення порушеного права.
Наявність у реєстрах записів про іпотеку та заборону відчуження за відсутності у Банку права вимоги та можливості звернення стягнення є непропорційним втручанням у право власності Позивача. Таке втручання суперечить ст. 41 Конституції України, положенням ЦК України щодо непорушності права власності та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заперечення на відповідь на відзив
Відповідач не згоден з викладеною позицією сторони позивача у відповіді на відзив, зазначаючи аргументи та доводи викладені у відзиві на позов.
Процесуальні дії та рух справи
В інтересах позивачки 11.12.2025 суд» до Київського районного суду м. Одеса звернувся адвокат Каплун О.Б. з вказаним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків: доплатити судовий збір.
29.12.2025 представник позивачки на усунення недоліків наддав заяву та квитанцію про доплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2026 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 03.02.2026.
03.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з долученими доказами.
Підготовче засідання у зв`язку з відключення електроенергії у Київському районному суді м. Одеси відкладене на 04.03.2026.
04.03.2026 до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив.
За клопотанням представника відповідача Підготовче засідання про необхідність ознайомитись з відповіддю на відзив та подання до суду заперечень відкладене на 25.03.2026.
19.03.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Підготовче засідання від 25.03.2026 відкладене на 08.04.2026 через перебування головуючого судді у відпустці у період з 23.03.2026 по 27.03.2026.
08.04.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст.. 255 ЦПК України.
За клопотанням представника позивачки про необхідність ознайомитись з вказаним клопотанням для надання відповідних заперечень підготовче засідання відкладене на 05.05.2026.
29.04.2026 та 05.05.2026 до суду від представника позивачки надійшли заперечення на клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі.
У підготовчому засіданні 05.05.2026 розглянуто клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі, протокольною ухвалою відмовлено у його задоволенні, оскільки підстави для пред`явлення зустрічної позовної заяви у справі № 520/5199/21 є частково відмінними від підстав та наявних обставин, якими обґрунтовує позивачка свої вимоги у цій справі.
Також у підготовчому засіданні 05.05.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 04.06.2026.
У судовому засіданні справу розглянуто (вислухана позиція представників сторін, встановлені фактичні обставини справи, досліджені докази), суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та відклав його проголошення до 12.06.2026. 
Встановлені фактичні обставини справи
Дослідивши постанову Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 520/5199/19 за позовною заявою АТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1 про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового іпотечного майна та за зустрічною позовною ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк» про визнання зобов`язання припиненим, встановлено, що суд під час розгляду справи № 520/5199/19 встановив такі фактичні обставини.
Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1337 від 05.07.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 66485,00 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.07.2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних на придбання зазначеної квартири.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.07.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., за реєстровим №1383, згідно з яким ОСОБА_2 в якості забезпечення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №1337 від 05.07.2007 р., передав в іпотеку належне йому на праві особистої приватної власності нерухоме майно, двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,9 кв.м., житловою 29,8 кв.м., яка належила іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., 05 липня 2007 року, за реєстровим №1382.
Рішенням Київського районного суду від 27.02.2013 року зі ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 52476 доларів США 72 цента.
15.07.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 27.02.3013 року.
Також судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 під час його заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду від 27.02.2013 року. 
07.08.2013 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про зупинення розгляду справи в зв`язку зі смертю до встановлення правонаступників.
08.08.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси зупинено провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 27.02.2013 року до встановлення правонаступників померлого.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2014 року провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України в особі філії – Одеського міського відділення № 7860 ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту - закрито.
Суд встановив, що єдиний спадкоємець ОСОБА_2 його мати – ОСОБА_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає в спірній квартирі, іншого житла не має та прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.
Також судом встановлено, що позивач безпосередньо до спадкоємця, який прийняв спадщину, ОСОБА_1 вимог про погашення заборгованості спадкодавця не направляв, а до суду звернувся після спливу 5 років.
Суд, посилаючись на норми ч.2 ст. 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини після смерті боржника та на період визначеного законом шестимісячного строку для подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини), у справі № 52/5199/19 встановив, що позивач взагалі не пред`явив вимог про погашення боргу спадкодавця до його спадкоємця ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом преклюзивного шестимісячного строку від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, та від дня закінчення визначеного законом строку для прийняття спадщини.
Суд у справі № 520/5199/19 констатував, що позивач втратив право вимоги до відповідача, як спадкоємця померлого позичальника заборгованості за кредитним договором № 1337 від 05.07.2007 року. Як наслідок цього, у зв`язку з втратою права вимоги за основним кредитним зобов`язанням позивач втратив право вимоги і за забезпечувальним іпотечним зобов`язанням.
Постановою від 20.05.2021 у справі № 520/5199/19 Одеській апеляційний суд залишив без задоволення позовну заяву АТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1 про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового іпотечного майна. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання зобов`язання припиненим, також залишив без задоволення.
Вказана постанова Одеського апеляційного суду оскаржена позивачем до Верховного Суду, який постановою від 09.05.2024 залишив без змін.
Отже постанова Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 520/5199/19 набрала законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, суд у цій справі визнає вказані обставини встановленими та такими, що не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі сторони.
Також суд дослідивши зміст вказаної постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 в частині обґрунтування відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви встановив, що судова колегія відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, дійшов висновку про відсутність необхідності у пред`явленні зустрічних вимог.
У справі, що розглядається, суд встановив, що згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.09.2024 позивачу було відмовлено позивачці ОСОБА_1 в державній реєстрації припинення обтяження (іпотеки) щодо квартири, оскільки з поданих нею рішень, зокрема постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 № 520/5199/19 не можливо встановити підстави для припинення обтяження № 8558007 у вигляді іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 зверталась із позовом до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, однак ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 було відмовлено у відкритті провадження, при цьому суд роз`яснив, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Отже, суд встановив, що після ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 09.05.2024, про відмову відповідачу АТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні вимог кредитора за рахунок спадкового іпотечного майна, записи про іпотеку та заборону відчуження Квартири залишаються в реєстрах, що порушує право позивачки як спадкоємця вільно розпоряджатися спірним майном.
Оцінка аргументів та Мотиви суду
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши, що після ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 09.05.2024, про відмову відповідачу АТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні вимог кредитора за рахунок спадкового іпотечного майна, записи про іпотеку та заборону відчуження Квартири залишаються в реєстрах, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивачки як спадкоємця вільно розпоряджатися спірним майном.
Також суд враховую практику Верховного Суду, відповідно до якої, у разі невизнання кредитором факту припинення зобов`язання за іпотечним договором порушене право іпотекодавця на предмет іпотеки підлягає судовому захисту за позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, і про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів .
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. 
За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. 
Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 – 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. 
Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. 
Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. 
Отже право позивачки щодо визнання іпотеки припиненою підлягає судовому захисту.
Твердження відповідача, що позивачка не довела порушення її прав спростовуються матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, ухваленими у справі № 520/5199/19, встановленими обставинами у цій справі – продовження існувати обтяження іпотекою на нерухоме майно, відсутністю можливістю ви рішення спору в позасудовому порядку, зумовлене відмовою у задоволенні зустрічного позову у справі № 520/5199/19 через відсутність необхідності.
Щодо наявності або відсутності правових підстав для припинення іпотеки суд зазначає наступне.
За змістом статей 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями.
Отже, як встановлено судом відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 520/5199/19, АТ «Державний ощадний банк» втратив право вимоги до ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого позичальника, заборгованості за кредитним договором № 1337 від 05.07.2007 року.
Таким чином, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою), іпотека припиняється.
Позивачка позбавлена можливості припинити обтяження № 8558007 у вигляді іпотеки в позасудовому порядку.
Запис про вказане обтяження у вигляді іпотеки № 8558007 міститься у Державному реєстрі Іпотек, запис про заборону відчуження квартири № 5253638 також міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майні від 24.10.2025 № 449209357, долученого до позовної заяви.
Отже суд виснував про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання іпотеки припиненою.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки щодо Квартири та скасувати запис про обтяження іпотекою, реєстраційний номер обтяження 8558007; скасування запису про заборону відчуження Квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5253638; про зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» подати до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради заяву про державну реєстрацію припинення іпотеки та скасування заборони відчуження Квартири, суд дійшов таких висновків.
Суд під час вирішення наявності підстав для задоволення вказаних позовних вимог вважає, що підлягає врахуванню правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, та постанові Верховного Суду від від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц.
Зокрема, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суд має ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
Право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена; звернення до суду з позовом про зобов`язання іпотекодержателя та нотаріуса вчинити дії з метою зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна. 
Суд виходить з того, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивачки є, окрім визнання іпотеки припиненою, вимога про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. 
Підстави для зобов`язання нотаріуса, та тим більше державного реєстратора, вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинити інше речове право (іпотеку). 
Отже, з огляду на викладене суд, задовольняючи позовну вимогу про визнання іпотеки припиненою, дійшов висновку, що ефективним способом захисту є скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 5253638 від 05.07.2007 про заборону відчуження двокімнатної квартири загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 19218980), а також скасування запису про іпотеку № 8558007 від 18.03.2009, предметом якої є нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 19218980).
Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 00 грн (судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру у 2025 році становить 1211,20 грн) покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76,77, 82, 259, 263, 264, 265-268,272,273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Лілія Володимирівна, про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження та припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задовольнити частково.
Визнати іпотеку за Іпотечним договором від 05.07.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., за реєстровим № 1383, щодо двокімнатної квартири загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , припиненою.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: и проживання: АДРЕСА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ в особіОдеського обласного управління АТ «Ощадбанк», ЄДРПОУ: 09228601, адреса реєстрації: м. Одеса, вул. Базарна, 17, м. Одеса, 65014.

Коротке рішення проголошене 12.06.2026.
Повне рішення буде складено упродовж 10 днів.
Повне рішення суду складене 22.06.2026.

Суддя              Ю. А. Скриль