УХВАЛА
29 травня 2026року 
м. Київ
справа № 369/19118/25
провадження № 61-7030ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року за заявою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєв Дмитро Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування ділянки з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ПН КМНО Соболєв Д. В., у якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 3222484800:02:011:0018) від 18 вересня 2025 року, серія та номер 1184, виданий 18 вересня 2025 року ПН КМНО Соболєвим Д. В.; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Тішуніна О. А. про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі. В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
20 листопада 2025 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 .
В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилався на те, що з відкритих джерел через сайт державних закупівель https://prozorro.sale/auction стало відомо, що оголошено аукціон з продажу земельної ділянки загальною площею 1,9082 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Мироцьке, кадастровий номер 3222484800:02:011:0018, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (№ лоту: 61649084; ID: LAE001-UA-20251118 12814 691c87a9a76696b8fe4a340a). Спірна земельна ділянка в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2025 року, відкритого приватним виконавцем Запорізького нотаріального округу Проценком Д. Ю. за лотом № 61649084 виставлена на аукціон. Вважав, якщо арештоване майно буде продано через прилюдні торги, позивач буде позбавлений права витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташовану на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області. Також вбачав штучне «переоформлення» спірного майна на третіх осіб, що є усталеною практикою створення перешкод опоненту у спорі, так як у такому випадку виникають додаткові спори за участю нових «власників», які будуть стверджувати, що є «добросовісними набувачами» майна, а тому це призведе до додаткових витрат як часу, так і коштів.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Зупинено продаж арештованого майна, а саме - земельної ділянки площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташованої на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 , в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2025 року, відкритого приватним виконавцем Запорізького нотаріального округу Проценком Д. Ю., до набрання законної сили рішення суду у цій справі.
З апеляційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року про забезпечення позову звернувся ОСОБА_1 - особа, яка не залучена до участі у справі, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання поро його права та інтереси.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року залишено без змін.
21 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року (повний текст постанови складено 13 травня 2026 року), направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Посилається на те, що оскаржуваними судовими рішення порушено його права та інтереси. Вказує, що у провадженні приватного виконавця Проценка Д. Ю. знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , 2 000 000,00 грн за договором позики, в якому він виступає стягувачем, а боржником є ОСОБА_4 . У рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем проведено виконавчі дії та встановлено, що боржнику на праві власності належить земельна ділянка площею 1,9082 га з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018, розташована на території Мироцької сільської ради Бучанського району Київської області, за рахунок якої можуть бути задоволені вимоги стягувача. Вважає, що зупинивши проведення торгів з реалізації вказаного майна, суд першої інстанції допустив порушення пункту 5 частини першої статті 150 ЦПК України, якою передбачено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Вказує також, що судом не враховано, що виконавчий напис нотаріуса на стадії виконавчого провадження прирівнюється до рішення суду, тому не можна зупиняти його виконання.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 4, 5, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Заявнику достатньо довести ймовірність (розумну підозру) того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.
Вимога про надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що може порушити баланс інтересів сторін. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).
Суди попередніх інстанції дійшли достатньо обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, врахували предмет позову - визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222484800:02:011:0018 та витребування її з чужого незаконного володіння, а також ймовірність відчуження належного відповідачу нерухомого майна (земельної ділянки), яке є предметом спору, в межах виконавчого провадження у якому відповідач є боржником, а отже ймовірне ускладення виконання рішення суду про витребування спірної земельної ділянки .
Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову (зупинення продажу предмету спору) спрямовані на недопущення дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання ймовірного рішення суду. Застосування вказаного виду забезпечення позову слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам. 
Вжиті судами заходи забезпечення позову не зупиняють стягнення на підставі виконавчого напису, приватний виконавець в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 не позбавлений можливості вчиняти інші передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового характеру, спрямовані на виконання виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 2 000 000,00 грн, а лише тимчасово зупинено продаж арештованого майна, яке є предметом спору у цій справі. 
Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами попередніх інстанцій приписів статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року (не є ухвалою, якою завершено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року є необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 29 квітня 2026 року за заявою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєв Дмитро Володимирович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування ділянки з чужого незаконного володіння.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович