ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" квітня 2026 р. справа № 300/4564/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом заступника керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Павліва Романа Івановича в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Павлів Роман Іванович в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (надалі, також – позивач, Мінкульт) звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (надалі, також – відповідач, Івано-Франківська РДА) в якій просить:
– визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо невжиття заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення, а саме Поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 0900033;
– зобов`язати Івано-Франківську районну державну адміністрацію Івано-Франківської області відповідно до вимог чинного законодавства України вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення, а саме Поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 0900033.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Івано-Франківського району в селі Старуня розташована пам`ятка археології національного значення, а саме багатошарове поселення "Старуня І". Однак, позивач вказує, що на дану пам`ятку не виготовлено облікову документацію, не зареєстровано право власності та не сформовано у визначеному законом порядку земельну ділянку історико-культурного призначення. Позивач вказує, що це негативно впливає на збереження культурної спадщини та даної пам`ятки безпосередньо. Зважаючи на те, що пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо в глибині земної поверхні, то вони є нерозривно пов`язаними із земельними ділянками, на яких вони розташовані, а тому правовий режим відповідної земельної ділянки не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки. Також зазначає, що повноваження щодо виконання функцій замовника відповідної облікової документації виконують, в т.ч. районні державні адміністрації, у зв`язку з чим такий позов пред`явлено саме до районної державної адміністрації. Зважаючи на невжиття та незапланованість вжиття заходів відповідачем щодо виготовлення облікової документації на дану пам`ятку архітектури, просить позов задовольнити (а.с. 1-48).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 50-51).
18.07.2025 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує, що до повноважень центрального органу виконавчої влади належить затвердження відповідної облікової документації на пам`ятку національного значення. Водночас, до повноважень органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів відноситься укладення охоронних договорів на такі пам`ятки в межах їх повноважень. Розпорядженням Івано-Франківської РДА повноваження щодо укладення охоронних договорів на відповідні пам`ятки делеговано органам місцевого самоврядування. Відповідач вказує, що ним було отримано належні копії та кошторис для виготовлення облікової документації на пам`ятку археології національного значення, однак замовником такої документації в силу закону може бути виконавчий орган сільської, селищної, міської ради. Також відповідач вказує, що на місці розташування пам`ятки сформовані земельні ділянки приватної власності. З огляду на вищезазначене, просить у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 53-71).
Також відповідачем заявлено клопотання про залучення Богородчанської селищної ради як співвідповідача у даній справі.
21.07.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 72-89).
24.07.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив позивач заперечив проти аргументів відповідача з мотивів, викладених у позовній заяві (а.с. 90-97).
04.08.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У своїх запереченнях відповідач вказує на відсутність у прокурора повноважень щодо звернення до суду в інтересах Міністерства культури. Також заперечив проти доводів позивача щодо наявності обов`язків виготовлення технічної документації на земельну ділянку щодо пам`ятки (а.с. 98-107).
06.08.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України надійшли додаткові пояснення, в яких Міністерство підтримало заявлені прокуратурою позовні вимоги та просило задовольнити позов з мотивів, схожих з мотивами, наведеними у позовній заяві (а.с. 108-116).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 117), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 117), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 у задоволенні клопотання відповідача про залучення Богородчанської селищної ради як співвідповідача відмовлено (а.с. 118-121).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 123), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Постановою Кабінету Міністрів України № 928 від 03.09.2009 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" постановлено занести до Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єкти культурної спадщини національного значення відповідно до додатку, в якому серед переліку визначено об`єкт – Поселення багатошарове "Старуня І", розташоване в селі Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області, охоронний номер 090003-Н.
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до відповідача із листом № 09.51-68-2449ВИХ-23 від 07.09.2023, в якому просила надати позивачу інформацію щодо чого, чи зверталася Богородчанська селищна рада до районної ради з приводу укладення охоронного договору та виготовлення іншої облікової документації на пам`ятку археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І" (а.с. 15).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська районна державна адміністрація надіслала позивачу лист № 4765-23 від 12.09.2023, в якому зазначила, що Богородчанська селищна рада з приводу укладення охоронного договору та виготовлення будь-якої іншої облікової документації до районної ради не зверталася. Також вказала, що заходи зобов`язального характеру щодо Богородчанської селищної ради відповідачем не вживалися (а.с. 16).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Богородчанської селищної ради із листом № 09.51-68-2505ВИХ-23 від 13.09.2023, в якому просила надати позивачу інформацію щодо чого, чи зверталася Богородчанська селищна рада до районної ради з приводу укладення охоронного договору та виготовлення іншої облікової документації на пам`ятку археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І" (а.с. 17).
У відповідь на даний лист Богородчанська селищна рада надіслала позивачу лист № 14/02-51/2890 від 20.09.2023, в якому зазначила, що Богородчанська селищна рада з приводу укладення охоронного договору та виготовлення будь-якої іншої облікової документації до районної ради не зверталася (а.с. 18).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської обласної державної адміністрації із листом № 09.51-08-2957ВИХ-23 від 25.10.2023, в якому просила надати позивачу інформацію щодо місця розташування земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, та яка внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с. 19-20).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська обласна державна адміністрація в особі управління культури, національностей та релігій надіслала позивачу лист № 5768-23 від 09.11.2023, в якому зазначила, що розроблення та внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради, та вказує що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою та призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Зазначає, що Івано-Франківською ОДА повідомлено голів територіальних громад області про необхідність укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини. Також зазначається, що облікова документація на об`єкти археологічної спадщини, що знаходяться на території села Старуня Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району в управлінні культури, національностей та релігій обласної ради відсутня (а.с. 21-22).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до відповідача із листом № 09.51-68-3225ВИХ-23 від 23.11.2023, в якому просила надати позивачу інформацію щодо вжитих заходів з інвентаризації земельної ділянки пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, також надати технічну документацію, планово-картографічні матеріали (ортофотоплани) на земельну ділянку даного об`єкту археології. Також позивач просив надати інформацію щодо власника даної пам`ятки, світлокопії паспорту даного об`єкту культурної спадщини та рішення, яким дану пам`ятку віднесено до пам`яток архітектури національного значення (а.с. 23-24).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська районна державна адміністрація надіслала позивачу лист № 6531-23 від 28.12.2023, в якому зазначила, що до районної ради не зверталися фізичні чи юридичні особи для виділення земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, та зазначено, що заходи для реєстрації права власності на дану земельну ділянку не вживалися. Також в районній раді відсутня будь-яка технічна та планово-картографічна документація (а.с. 25).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації із листом № 09.51-68-190ВИХ-24 від 19.01.2024, в якому просила надати позивачу інформацію щодо вжитих заходів з інвентаризації земельної ділянки пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району та реєстрації права власності земельної ділянки історико-культурного призначення (а.с. 26-27).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська обласна державна адміністрація надіслала позивачу лист № 1233-24 від 08.03.2024, в якому зазначила, що районною радою було направлено листи до філії Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю. М. Білоконя з проханням надати інформацію із визначенням меж та площі пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, а також до Науково-дослідницького центру "Рятівна археологічна служба" Інституту археології НАН України з проханням надати графічні матеріали, викопіювання, схеми розташування із вказаною площею пам`ятки археології (а.с. 28).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Івано-Франківської районної державної адміністрації із листом № 09.51-68-981ВИХ-24 від 01.04.2024, в якому просила надати позивачу інформацію щодо вжитих заходів з інвентаризації земельної ділянки пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району та реєстрації права власності земельної ділянки історико-культурного призначення, а також проінформувати про результати розгляду листів, направлених районною радою (а.с. 29-30).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська районна державна адміністрація надіслала позивачу лист № 2169-24 від 01.05.2024, в якому зазначила, що відповіді на подані листи надійшли до районної ради. До даних листів долучено викопіювання з генерального плану села Старуня, Ластівці колишнього Богородчанського району Івано-Франківської області, розробленого у 2018 році з орієнтовними межами пам`ятки археології "Старуня І" площею 3,49 га. У відповіді від Науково-дослідного центру "Рятівна археологічна служба" Інституту археології НАН України зазначається, що дана пам`ятка взята на відповідний облік, однак, під час взяття даної пам`ятки на державний облік та внесення відомостей до відповідного реєстру, облікова документація на дану пам`ятку не була виготовлена. Також зазначається, що у зв`язку з військовим станом у районної адміністрації відсутні кошти на розробку відповідної документації. Кошти на проведення паспортизації відповідних об`єктів також не передбачені бюджетом селищної ради. У зв`язку з цим надіслано запит щодо сприяння виділення коштів до Івано-Франківської обласної ради (а.с. 31-37).
Відповідно до листа Івано-Франківської філії Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст Діпромісто імені Ю. М. Білоконя № 7/66 від 05.03.2024, Івано-Франківській районній раді надіслано викопіювання генерального плану с. Старуня, Ластівці Богородчанського району Івано-Франківської області, розробленого у 2018 році, з орієнтовними межами пам`ятки археології "Старуня І", до якої долучено викопіювання генерального плану (а.с. 32).
Відповідно до листа Інституту археології ДП НДЦ "Охоронна археологічна служба України" № 01/18л від 24.08.2018, зазначено інформацію щодо обстеження земельної ділянки в урочищі "Іванкова гора" в селі Ластівцях, що знаходиться в охоронній зоні пам`ятки археології "Поселення Старуня І". Оскільки культурного шару виявлено не було, то археологічні обмеження щодо майбутнього надання земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 відсутні (а.с. 33-34).
Відповідно до листа Науково-дослідного центру "Рятівна археологічна служба" Інституту археології НАН України № 041/24 від 02.04.2024, зазначено інформацію що пам`ятку археології Поселення багатошарове "Старуня І" було взято на державний облік пам`яток, водночас в розпорядженні наявна тільки описова інформація щодо пам`ятки без геопросторових даних. Також вказано про можливість проведення досліджень та виготовлення облікової документації (а.с. 36).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Івано-Франківської районної державної адміністрації із листом № 51/1-529ВИХ-25 від 21.02.2025, в якому просила надати позивачу інформацію щодо вжитих заходів з інвентаризації земельної ділянки пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, зокрема чи було виділено кошти на виготовлення відповідної технічної документації та чи було розпочато процедуру виготовлення відповідної документації (а.с. 38-39).
У відповідь на даний лист Івано-Франківська районна державна адміністрація надіслала позивачу лист № 1419-25 від 28.03.2025, в якому зазначила, що у зв`язку з військовим станом кошти на виготовлення технічної документації у зв`язку з військовим станом у районної адміністрації відсутні (а.с. 40-41).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України із листом № 51/1-1051ВИХ-25 від 01.04.2025, в якому просила надати позивачу інформацію щодо того, чи плануються Міністерством заходи щодо зобов`язання уповноваженого органу виготовити облікові документи на об`єкт культурної спадщини, в тому числі із зверненням до суду (а.с. 42-43).
У відповідь на даний лист Міністерство культури та стратегічних комунікацій України надіслало позивачу лист № 2119-25 від 09.05.2025, в якому зазначило, що терміни розроблення технічної документації не є визначеними Законом та іншими нормативно-правовими актами (а.с. 40-41).
Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України із листом № 51/1-1954ВИХ-25 від 01.04.2025, в якому повідомила про звернення до суду у зв`язку з необхідністю захисту інтересів держави та зобов`язання Івано-Франківської районної ради вжити заходи щодо організації та проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району (а.с. 45).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
З приводу позовної заяви, то для початку необхідно встановити наявність у позивача повноважень на подання цієї позовної заяви.
Згідно із статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 4 статті 53 КАС України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Частина 4 статті 23 Закону № 1697-VII, серед іншого, передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, погоджуючись із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, дійшла наступних висновків.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Велика Палата Верховного Суду вирішила, що наведені положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб".
Підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття апеляційної скарги до розгляду недостатньо.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 263/2038/16-а.
Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшов таких висновків.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, проте не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 33-4 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Згідно з пунктом 12 частини 2 статті 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режиму використання пам`ятки національного значення, меж і режимів використання її території та зон охорони, історико-культурного заповідника державного значення, історико-культурної заповідної території, їхніх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.
Отже, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України є органом, який відповідно до визначених галузевих повноважень здійснює функції держави у спірних правовідносинах.
У спорах, що виникають з приводу розробки технічної документації, належним позивачем є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, а відповідачем – власник пам`ятки культурної спадщини.
З огляду на зазначене, суд зазначає, що в силу норм Закону уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини відповідно до обставин даної справи є саме Міністерство культури та стратегічних комунікацій України.
Позивачем надано суду копії листів, адресованих Міністерству культури та стратегічних комунікацій України та відповідей даного органу на дані листи, з яких судом встановлено факт бездіяльності Міністерства культури та стратегічних комунікацій України щодо захисту інтересів держави в даному питанні. У зв`язку з цим, суд робить висновок про наявність обґрунтованих підстав для подання прокурором даної позовної заяви.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 4, 5 статті 54 Конституції України передбачають, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Законом України від 20 вересня 2006 року № 165-V "Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи" ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року (надалі, також – Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується: – вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; – за допомогою таких заходів і діючих у кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини" № 1805-ІІІ від 08 червня 2000 року (з наступними змінами і доповненнями, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка культурної спадщини (далі – пам`ятка) – об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини – система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; предмет охорони об`єкта культурної спадщини – характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону; облікова документація – документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про охорону культурної спадщини", державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі – органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Повноваження відповідача у спірних правовідносинах та порядок їх реалізації визначаються, зокрема, нормами Закону № 1805-III у їх взаємному зв`язку з нормами Закону № 858-IV і Земельного кодексу України.
Частиною 1 статті 14-1 Закону № 1805-ІІІ встановлено, що територія пам`ятки – це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.
Межі та режими використання території пам`ятки визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки приймається: центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, – щодо територій пам`яток національного значення; органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями – щодо територій пам`яток місцевого значення.
Відповідно до частини 1 статті 33-4 цього Закону визначено, що науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини є, зокрема, науково-проектна (науково-дослідна) документація з визначення меж і режимів використання території пам`ятки. Рішення про затвердження науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини має містити: назву об`єкта дослідження; місцезнаходження (місце розташування); опис меж територій (якщо науково-проектна документація у сфері охорони культурної спадщини їх визначає); опис обмежень у використанні земель.
Невід`ємною складовою науково-проектної документації, якою встановлюються обмеження у використанні земель, є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів. За відсутності зазначеного проекту землеустрою науково-проектна документація, що встановлює обмеження у використанні земель, не може бути затверджена. Протягом 10 робочих днів з дня затвердження науково-проектної документації орган, що її затвердив, має забезпечити подання заяви про внесення встановлених науково-проектною документацією обмежень у використанні земель до Державного земельного кадастру. Вимоги цього абзацу поширюються на облікову документацію.
Частиною 6 статті 47 Закону № 858-IV визначено, що проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель у межах територій пам`яток культурної спадщини, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць, територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, розробляється у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини.
При вирішенні за обставинами цієї справи спірного питання про те, хто має виступати замовником такої документації, суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 33-4 Закону № 1805-ІІІ замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини є:
виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним особи – щодо науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки;
орган охорони культурної спадщини, за поданням якого територію оголошено охоронюваною археологічною територією, – щодо науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання охоронюваної археологічної території;
фізичні та/або юридичні особи, які здійснили підготовку і подання заяви про оголошення комплексу (ансамблю) пам`яток історико-культурним заповідником, про оголошення території історико-культурною заповідною територією або орган охорони культурної спадщини, до сфери управління якого віднесений історико-культурний заповідник, – щодо плану організації території історико-культурного заповідника, плану організації історико-культурної заповідної території;
адміністрація історико-культурного заповідника або орган охорони культурної спадщини, до сфери управління якого віднесений історико-культурний заповідник, – щодо науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зон охорони історико-культурного заповідника;
орган, що забезпечує дотримання режиму історико-культурної заповідної території, – щодо науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зон охорони історико-культурної заповідної території;
виконавчий орган сільської, селищної, міської ради – щодо науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання історичних ареалів населених місць;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, – щодо науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць;
органи охорони культурної спадщини, фізичні та/або юридичні особи, які ініціювали номінування об`єкта всесвітньої спадщини, – щодо науково-проектної документації з визначення меж об`єкта всесвітньої спадщини;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, орган управління об`єктом всесвітньої спадщини, орган охорони культурної спадщини, на території якого розташований об`єкт всесвітньої спадщини, фізичні та/або юридичні особи, які ініціювали номінування об`єкта всесвітньої спадщини, – щодо науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання буферної зони об`єкта всесвітньої спадщини;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, орган управління об`єктом всесвітньої спадщини – щодо науково-проектної документації з визначення режимів використання об`єкта всесвітньої спадщини;
землевласник, землекористувач або власник будівлі, споруди, що розташована на території, щодо якої відповідно до цього Закону визначаються обмеження у використанні земель.
Отже вказаною нормою права визначено значний перелік осіб, які можуть бути замовниками науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини.
Абзацом 2 частини 4 статті 33-4 Закону № 1805-ІІІ таких замовників визначено два: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка; власник пам`ятки чи уповноважені ним особи. При цьому абзацом 12 цієї частини замовником визначений також землевласник, землекористувач або власник будівлі, споруди, що розташована на території, щодо якої відповідно до цього Закону визначаються обмеження у використанні земель.
Вирішуючи питання щодо належності визначення відповідача у даній справі, суд звертає увагу на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України № 928 від 03.09.2009 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" постановлено занести до Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єкти культурної спадщини національного значення відповідно до додатку, в якому серед переліку визначено об`єкт – Поселення багатошарове "Старуня І", розташоване в селі Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області, охоронний номер 090003-Н.
Відповідно до абзацу 5 пункту 9 Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" передбачено утворити в Івано-Франківській області Івано-Франківський район (з адміністративним центром у місті Івано-Франківськ) у складі територій Більшівцівської селищної, Богородчанської селищної, Букачівської селищної, Бурштинської міської, Галицької міської, Дзвиняцької сільської, Дубовецької сільської, Єзупільської селищної, Загвіздянської сільської, Івано-Франківської міської, Лисецької селищної, Обертинської селищної, Олешанської сільської, Рогатинської міської, Солотвинської селищної, Старобогородчанської сільської, Тисменицької міської, Тлумацької міської, Угринівської сільської, Ямницької сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, територіально село Старуня належить до Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Відповідно до статті 17 Закону № 1805-ІІІ, пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом.
Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.
Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Відтак пам`ятка, щодо якої необхідно замовити і виготовити науково-проектну документацію з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки, є державною власністю, розташованою на земельній ділянці, яка також є державною власністю.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України держава є суб`єктом права власності на землю, яка реалізує його через відповідні органи державної влади.
Пунктом 2 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-XIV (надалі, також – Закон № 586-XIV) визначено, що місцеві державні адміністрації розпоряджаються землями державної власності відповідно до закону.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 у справі № 140/6548/24 з приводу питання визначення відповідача в аналогічних справах, зазначив наступне:
"27. За результатами розгляду цієї справи колегією суддів формується висновок щодо застосування норм абзацу 2 частини 4статті 33-4 Закону № 1805-ІІІ під час вирішення спорів, суть якого зводиться до такого:
"Норму абзацу 2 частини 4 статті 33-4 Закону № 1805-ІІІ, яка визначає, що замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини є: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним особи - щодо науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки, у контексті визначення замовника науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки археології необхідно застосовувати у сукупності з нормами: абзацу 12 цієї частини; частини 3 цієї статті; статті 17 зазначеного Закону; частини 6 статті 47 Закону № 858-IV; статті 80 Земельного кодексу України; статті 21 Закону № 586-XIV.
При цьому необхідно виходити з того, що пам`ятка археології та земля, на якій вона розташована, є державною власністю.
На об`єкт культурної спадщини – пам`ятку археології, повинна бути розроблена та затверджена науково-проектна (науково-дослідна) документація з визначення меж і режимів використання території цієї пам`ятки з її невід`ємною складовою – проектом землеустрою щодо організації і встановлення меж території пам`ятки археології.
У разі розташування пам`ятки археології на території сільської, селищної, міської ради, замовником науково-проектної документація з визначення меж і режимів використання території цієї пам`ятки та її невід`ємної складової – проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території пам`ятки археології виступає власник пам`ятки чи уповноважені ним особи.
При цьому виконавчий орган сільської, селищної, міської ради не може виступати замовником науково-проектної документації, оскільки землевласником та власником пам`ятки є держава в особі її відповідних органів державної влади".".
Відтак, суд робить висновок про те, що замовником науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки археології місцевого значення поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району (охоронний номер 090003-Н) має виступати саме відповідач як особа, уповноважена розпоряджатися землею державної власності та пам`яткою археології.
Щодо доводів відповідача про те, що замовником документації має бути орган місцевого самоврядування, на території якого розташована пам`ятка археології, то суд вважає за необхідне зазначити, що закон передбачає серед переліку осіб, які можуть виступати замовниками науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини як виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, так і власників пам`ятки чи уповноважених ним осіб. Суд зазначає, що зобов`язання саме Богородчанської селищної ради здійснити організаційні дії щодо замовлення та виготовлення технічної документації та внесення відомостей про земельну ділянку пам`ятки архітектури до Державного земельного кадастру не передбачає забезпечення належного та ефективного захисту порушених прав держави, а є тільки бажанням відповідача перекласти відповідальність з себе на орган місцевого самоврядування, на території якого розташована пам`ятка архітектури. Проте, беручи до уваги висновки Верховного Суду, суд відхиляє наведені доводи відповідача щодо необхідності визнання належним відповідачем Богородчанської селищної ради.
Зважаючи на те, що відповідна технічна та проектна документація щодо використання території пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 090003-Н не виготовлена, а до Державного земельного кадастру відповідні відомості не внесені, то суд робить висновок про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо організації проведення робіт з приводу внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 090003-Н.
Таким чином, для належного захисту інтересів держави, слід зобов`язати відповідача вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології національного значення – поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 090003-Н.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
В даній справі докази понесення витрат щодо залучення свідків та проведення експертиз не надано, тому витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом у даному рішенні відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо невжиття заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення, а саме Поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 0900033.
Зобов`язати Івано-Франківську районну державну адміністрацію Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ 44000350, вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76015) відповідно до вимог чинного законодавства України вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології національного значення, а саме Поселення багатошарове "Старуня І", що в селі Старуня Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району, охоронний номер 0900033. 
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Івано-Франківська окружна прокуратура Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ 03530483, вул. Василіянок, буд. 48, м. Івано-Франківськ, 76018) в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (код ЄДРПОУ 43220275, вул. Івана Франка, буд. 19, м. Київ, 01601);
відповідач – Івано-Франківська районна державна адміністрація Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ 44000350, вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76015).

Суддя  Главач І.А.