Справа № 346/3220/25
Провадження № 2/346/211/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 травня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого судді  Яремин М.П.
з участю секретаря  Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И В:
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був його батько ОСОБА_3 , який на час ліквідації колгоспних дворів проживав у спірному будинку разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_1 . Тому кожен з них має (мав) право на 1/3 частину вказаного нерухомого майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та в управління спадковим майном фактично вступила мати позивача. Остання ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
З метою оформлення спадщини після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на зазначене нерухоме майно не зареєстровано, правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на житловий будинок, відсутній. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди. 
Позивач в судове засідання не з`явився, 04.05.2026 року подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити в його відсутності ( а.с. 124 ). 
В судовому засіданні 10.03.2026 року позивач та його представник, адвокат Голіней Л.Д. позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. В судовому засіданні 10.03.2026 року остання заперечила щодо задоволення позовних вимог та вказала, що вона у спірному будинку народилась і періодично проживала та має право на 1/3 його частку, оскільки за життя їхній батько вказував, що вони (позивач та відповідач) можуть поділили його порівну; будинок будували батьки, станом на час смерті батька вона проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 ; покинула дане місце проживання приблизно у 1999 році. Після смерті батька в управління спадковим майном вступила його дружина, ОСОБА_4 . Також відповідач зверталась до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, де їй надали пояснення, що вказане питання слід вирішувати в судовому порядку, однак, до суду вона не зверталась.
Її представник адвокат Курко В.М. 04.05.2026 року подав до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання проводити в його та відповідача відсутності; заявлені вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, оскільки ОСОБА_2 автоматично прийняла свою частку спадщини за законом, оскільки була зареєстрована та проживала за однією адресою зі спадкодавцем, вступила в управління спадковим майном, здійснювала догляд за житловим будинком і обробляла земельні ділянки ( а. с. 123 ). В судовому засіданні 10.03.2026 року адвокат Курко В.М. вказав, що відповідач має право на 1/3 частку у спадковому майні, оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька і вона вступила в управління спадковим майном після його смерті разом із позивачем та ОСОБА_4 .
Представник Нижньовербізької сільської ради в судове засідання не з`явилася, через систему “ Електронний суд ” подала до суду письмову заяву, в якій щодо задоволення позовних вимог не заперечує, просить розгляд справи проводити у відсутності представника вказаної ради (а.с. 52-53). 
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , (яка у зв`язку з одруженням 30.12.1985 року змінила прізвище на « ОСОБА_6 »), а 15.08.1970 року - ОСОБА_1 , їхніми батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від та серії НОМЕР_2 , виданого 06.09.1970 року (а.с. 7, 93, 93 зворот).
Згідно з даними свідоцтв про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 17.05.2024 року, та серії НОМЕР_4 , виданого повторно 22.04.2026 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мишин Коломийського району Івано-Франківської області, а ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області (а.с. 8, 122).
Відповідно до даних довідок №149 та №172, виданих 09.05.2025 року та 18.06.2025 року Нижньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, станом на 01.07.1990 року у житловому будинку, що в АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 – дружина; ОСОБА_1 – син. Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . На час смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( дочка ); ОСОБА_7 ( онук ). На час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 ( онука); ОСОБА_9 ( колишня невістка ); ОСОБА_10 ( онук ). Заповіт від імені ОСОБА_4 у виконкомі вказаної сільської ради не посвідчувався (а.с. 18, 21).
Згідно з даними довідки вказаної сільської ради №63 від 04.03.2024 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , побудований в 1961 році ( а.с. 19 ).
Відповідно до довідки №376, виданої 22.11.2024 року цією ж сільською радою, ОСОБА_1 займався похованням матері ОСОБА_4 ( а.с. 20 ). 
У відповідності до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 02.07.2025 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 72,4 кв. м., житловою площею 48,7 кв. м. та господарських будівель і споруд: літної кухні - літера «Б»; сараю - літера «В»; навісу - літера «Г»; вбиральні – літера «Д»; криниці - «№ 1»; огорожі - «№ 2-3». Рік побудови будинку - 1961 (а.с. 32-37). 
Відповідно до копії виписки №172 з погосподарської книги, виданої Нижньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області 18.06.2025 року, згідно із записом погосподарської книги за 1986-1990 роки в АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, побудований 1960 року та розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,01 га, який належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 15 ).
Відповідно до копії виписки з погосподарської книги, вказане господарство згідно з відмітками з 01.01.1986 року по 01.01.1990 року відноситься до колгоспного двору ( а.с. 16-17 ). 
Згідно з копією виписки з інвентаризаційних матеріалів №66017, виданої 13.02.2020 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на будинок, що в АДРЕСА_1 , не зареєстровано ( а.с. 9 ).
02.10.2024 року позивач звернувся до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 30.09.2025 року - відповідач із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 ( а.с. 84, 91 ).
Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78606397, виданого державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Мануляк І.В. 03.10.2024 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 269 за номером у спадковому реєстрі 73077173, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.89 зворот).
Згідно з даними копії довідки вказаного нотаріуса №1846/02-14 від 19.11.2024 року, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом строк після смерті ОСОБА_4 є син померлої - ОСОБА_1 ( а.с. 22 ).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 27.11.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок в зв`язку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано, правовстановлюючий документ , який підтверджує право власності на житловий будинок, відсутній (а.с.23). 
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 звернулася із заявою від 30.09.2025 року до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори, в якій просила не видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я її брата ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона буде звертатись до суду ( а.с. 94 зворот ).
Відповідно до даних листа Коломийської державної нотаріальної контори № 1970/01-16 від 10.12.2025 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83518296 від 06.12.2025 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (а.с. 81, 82).
Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ч. 2 ст.120 ЦК Української РСР колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.
Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року в справі № 308/3775/14-ц.
Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року в справі № 688/21/17-ц.
Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 року в справі № 713/1310/17-ц.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.
В даній справі встановлено, що господарство - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до колгоспного двору і станом на 01.07.1990 року в ньому проживали ОСОБА_3 (голова двору), ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а тому кожному із них належало по 1/3 частці у спірному майні. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа після його смерті не заводилась, в управління спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_4 , що підтвердила й відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла та після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняв її син ОСОБА_1 .
На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування, виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, (з врахуванням належних йому 1/3 частки як члену колгоспного двору, а також в порядку спадкування на 2/3 частки в колгоспному дворі, які належали його батькам ( по 1/3 частці ), оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок, виданого на ім`я спадкодавця, позивач як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті матері, не може набути права на вказане майно.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо тверджень сторони відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 має право на частку в спадщині після смерті батька, оскільки була зареєстрована та фактично проживала з ним за однією адресою, суд зазначає наступне. 
Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.
Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). 
Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі ст.ст.549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №305/235/17 та від 03.03.2021 року в справі №747/467/18.
Разом з цим, суд зазначає, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_2 фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті батька. Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_2 суду не надала, підстав вважати, що вона прийняла спадщину після смерті батька за статтею 549 ЦК УРСР не має. Тобто, факт прийняття спадщини за правилами статтею 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята. Доказів того, що відповідач станом на час розгляду справи зверталась до органів нотаріату з метою оформлення спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 суду теж не надано. 
На підставі наведеного, ст. ст. 346, 1217, 1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 “ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ” та, керуючись ст. ст. 81, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем та жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок загальною площею 72,4 кв. м., житловою площею 48,7 кв. м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню - літера «Б»; сарай - літера «В»; навіс - літера «Г»; вбиральню – літера «Д»; криницю - «№ 1»; огорожу - «№ 2-3», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 . 
Відповідачі: 
Нижньовербізька сільська рада, с. Нижній Вербіж, вул. Довбуша, 1, Коломийського району Івано-Франківської області, 78218, код ЄДРПОУ 04354083.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .
Повний текст рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя: 	Яремин М. П.