Справа № 278/3387/21 

В И Р О К 
Іменем України 

13 травня 2026 року        м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
з участю секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 ,
обвинуваченого  ОСОБА_4 ,
захисника   ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудківка Житомирського району та області, громадянина України, із базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця у  АДРЕСА_1 , не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі – КК),

в с т а н о в и в:

01.09.2021 у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, яке розташоване в АДРЕСА_2 . Реалізуючи цей умисел, у цей же день, час та місці ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинене вікно проник у будинок за вищевказаною адресою, перебуваючи у вищевказаному будинку, взяв гроші з полиці шафи в сумі 3500 грн та покинув територію вищевказаного домоволодіння, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 3500 грн.
Крім цього, 07.09.2021 у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне проникнення до вказаного житла ОСОБА_6 , реалізуючи який, ОСОБА_4 у той же день, порушуючи ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, всупереч волі ОСОБА_6 незаконно проник до його житла за вищевказаною адресою, порушивши тим самим його недоторканість.
Також, 16.09.2021 у ОСОБА_4 виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з вищевказаного житла ОСОБА_6 , реалізуючи який ОСОБА_4 у той же день, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинене вікно проник у будинок за вищевказаною адресою, звідки з полиці шафи таємно викрав грошові кошти в сумі 10000 грн та покинув територію вказаного домоволодіння, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 10000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованих діяннях визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених діянь доведена, і кваліфікує їх по епізоду проникнення в до житла ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК як незаконне проникнення до житла особи; по епізодам крадіжки грошей – за ч. 3 ст. 185 КК як таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, є тяжким корисливим злочином, обвинувачений вчинив два епізоди такого діяння, внаслідок яких завдана потерпілому шкода відшкодована в повному обсязі. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК, є умисним кримінальним проступком.
ОСОБА_4 не судимий, працює неофіційно, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому за обома кримінальними правопорушенням, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди та вчинення правопорушень у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Також судом враховуються й результати досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, з якої вбачається, що орган пробації прийшов до висновку про можливе виправлення обвинуваченого без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства, оскільки останній має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та не становить небезпеки для суспільства.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, суд відсутність обтяжуючих та наявність чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, які в сукупності із наведеним істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зважаючи на позицію прокурора, суд вважає за можливе на підставі ст. 69 КК перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не передбаченого у санкції ч. 3 ст. 185 КК, та призначає обвинуваченому покарання у виді громадських робіт на строк з урахуванням положень ч. 1 ст. 100 КК щодо строків такого покарання для неповнолітніх. За ч. 1 ст. 162 КК суд призначає обвинуваченому покарання у виді штрафу. Проте, оскільки з часу вчинення цього кримінального проступку минув встановлений п. 1 ч. 2 ст. 106 КК строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільняє його від призначеного покарання. 
Крім того, оскільки обвинувачений вчинив вищевказані кримінальні правопорушення до постановлення вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 4.09.2025, яким його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, а призначене цим вироком покарання належить відбувати реально, суд не призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а кожен вирок підлягає самостійному виконанню. При цьому суд керується роз`ясненнями, викладеними у абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Цивільний позов не пред`явлено.
Арешт, накладений на речовий доказ – купюру номіналом 500 грн., на підставі ч. 4 ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а сам речовий доказ – поверненню власнику.
Враховуючи призначене покарання, підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 185 КК, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 162 КК – у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одну тисячу сімсот гривень;
за ч. 3 ст. 185 КК – із застосуванням ст. 69 КК та з врахуванням вимог ч. 1 ст. 100 КК у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Початок строку відбування покарання обраховувати з моменту початку виконання громадських робіт за визначеним місцем.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 4.09.2025 відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 22.09.2021 на грошову купюру номіналом 500 грн серії ФБ № 4931937, скасувати, а сам речовий доказ повернути ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору, та направити потерпілому не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя          ОСОБА_1