ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/1241/25
Номер провадження 22-ц/818/831/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року в складі судді Єфіменко Н.В. по справі № 953/1241/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір № 2008/0708/45-042, у забезпечення виконання зобов`язань за яким укладено договір іпотеки № 2008/0708/45-042-Z-1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
23 листопада 2015 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис № 16310 про стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором № 2008/0708/45-042.
У межах виконавчого провадження № 57984211 з примусового виконання вказаного виконавчого напису на електронних торгах реалізована його квартира, що була предметом іпотеки, за ціною 367 781,10 грн, що підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки від 19 березня 2019 року та протоколом про проведення електронних торгів № 392231.
Крім того, постановою приватного виконавця було накладено арешт на його рахунки. Згідно квитанції АТ «Універсал Банк» № 57984211 від 27 вересня 2019 року з його рахунку стягнуто кошти у розмірі 2094,28 грн на погашення заборгованості.
Вказав, що у межах виконавчого провадження № 57984211 з нього стягнуто грошові кошти у загальній сумі 369 875,38 грн (367 781,10 + 2094,28), з яких приватним виконавцем перераховано стягувачу 318 185,39 грн.
У подальшому виконавчий напис № 16310 від 23 листопада 2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2023 року визнаний таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили та є чинним.
Отже, кошти, стягнуті за виконавчим написом у сумі 318 185,39 грн, підлягають поверненню йому згідно ст. 1212 ЦК України.
Просив стягнути з АТ «Сенс Банк» безпідставно отримані грошові кошти у сумі 318 185,39 грн.
16 квітня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував. Відзив мотивовано тим, що за виконавчим написом в примусовому порядку проводилось стягнення заборгованості з 28 грудня 2018 року (дата відкриття виконавчого провадження), а рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ухвалено 22 березня 2023 року, тобто значно пізніше. Також не відповідають дійсності суми, які було стягнуто і перераховано банку, оскільки ним отримано не 318 185,39 грн, а 312 066,39 грн. Грошові кошти, які було отримано від реалізації нерухомого майна, сплачувалися не позивачем, а переможцем торгів, натомість позивач намагається повернути кошті, які він не сплачував. Укладений між сторонами кредитний договір є чинним. Спірні кошти не можуть визнаватися такими, що були набуті безпідставно, а ст. ст. 1212-1214 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Позов спрямований не на захист нібито порушених прав позивача та вирішення спору, а на безпідставне збагачення за рахунок відповідача.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті на підставі виконавчого напису №16310, вчиненого 23 листопада 2015 року ПН КМНО Чуловським В.А., грошові кошти у розмірі 8 213,28 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 82,13 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що виконавчий напис № 16310 від 23 листопада 2015 року визнаний рішенням суду таким, що не підлягає виконанню, тому отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти у розмірі 8 213,28 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Разом з тим, підставою для перерахування грошових коштів від реалізації майна були саме електронні торги, тобто договір купівлі-продажу, а не виконавчий напис нотаріуса №16310. Електронні торги недійсними не визнані. Правова підстава для перерахування спірних грошових коштів відповідачу від реалізації квартири на електронних торгах не відпала, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України відсутні. Ефективним способом захисту порушеного права позивача є витребування майна.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги, вирішити питання щодо судових витрат, справу розглянути без його участі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що підстава, на якій банком було стягнуто з нього майно, відпала, та заборгованість була стягнута безпідставно. Оскільки 22 березня 2023 року (після фактичного виконання виконавчого напису у порядку виконавчого провадження) рішенням суду визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, то отримані банком на підставі такого виконавчого напису кошти у розмірі 309 972,11 грн підлягають поверненню йому на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, а також у постанові Об`єднаної палати від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 про те, що рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може бути підставою для визнання недійсними електронних торгів. Вважаючи ефективним засобом захисту його прав витребування майна суд не врахував, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 02 липня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
ОСОБА_1 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 116–117, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 115, т. 1);
Акціонерним товариством «Сенс Банк» отримано в електронному кабінеті 09 жовтня 2025 року (а.с. 121, т. 1).
15 вересня 2025 року у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить про розгляд справи без участі заявника та представника заявника.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладений кредитний договір № 2008/0708/45-042. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором № 2008/0708/45-042 від 09 липня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки від 09 липня 2008 року № 2008/0708/45-042-Z-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_1 . У подальшому право вимоги за укладеними кредитним і іпотечним договорами було відступлено ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс Банк». 
23 листопада 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 16310, яким з ОСОБА_1 запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2008/0708/45-042 від 09 липня 2008 року, право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, якому в свою чергу, право вимоги було відступлено ВАТ «Сведбанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року. Сума заборгованості складається із: заборгованості за кредитом – 924 982,77 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом – 43 108,19 грн; витрат, пов`язаних зі вчиненням виконавчого напису – 3000,00 грн, що разом становить суму загальної заборгованості у розмірі 971 090,96 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10 червня 2015 року по 01 жовтня 2015 року
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 28 грудня 2018 року відкрите виконавче провадження № 57984211 з примусового виконання вказаного виконавчого напису №16310 (а.с. 6-7).
11 березня 2019 року на електронних торгах у межах виконавчого провадження № 57984211 реалізований предмет іпотеки – квартира АДРЕСА_1 за ціною 367 781,10 грн, переможець ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №392231 від 11 березня 2019 року, актом про реалізацію предмету іпотеки від 19 березня 2019 року (а.с. 8-10). 
19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. перераховано АТ «Альфа-Банк» кошти, отримані від реалізації майна боржника, за ВП № 57984211, боржник ОСОБА_1 , у розмірі 312 066,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 916 (а.с. 15).
19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. з ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №57984211 стягнуті 6 119,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №915 (а.с. 14). 
19 вересня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. накладений арешт на грошові кошти на рахунках ОСОБА_1 (а.с. 11)
27 вересня 2019 року з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 57984211 стягнуті 2 094,28 грн, що підтверджується дублікатом квитанції № 57984211 (а.с. 13). 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2023 року виконавчий напис № 16310, вчинений 23 листопада 2015 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили 13 липня 2023 року (а.с. 16-20).
Загальні підстави виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Частиною 2 статті 1213 ЦК України визначено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зроблено висновки про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. 
У цій справі спір про стягнення за правилами статті 1212 ЦК України безпідставно набутих коштів виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому судом було визнано таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просив, зокрема, стягнути з відповідача грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, які були перераховані відповідачу за результатами проведених електронних торгів з реалізації предмета іпотеки – належної йому квартири, у межах виконавчого провадження.
Водночас, грошові кошти, які були передані банку за результатами проведення електронних торгів у розмірі 312 066,39 грн, набуті відповідачем не безпідставно, а в результаті процедури торгів.
Тобто, підставою для перерахування коштів відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором був не виконавчий напис нотаріуса, а електронні торги, на яких було продано квартиру, належну позивачу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) дійшла висновку про те, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.
Такий висновок узгоджується з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах, та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Тобто для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (див. пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24)).
Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що правовою підставою для перерахування грошових коштів від реалізації майна були саме електронні торги, тобто договір купівлі-продажу, який є чинним, а не виконавчий напис нотаріуса.
За таких обставин, правова підстава для перерахування спірних грошових коштів відповідачу від реалізації квартири на електронних торгах не відпала, а тому підстави для застосування статті 1212 ЦК України відсутні.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, на відміну від даної справи, а саме кошти за виконавчим написом були перераховані боржником, електронних торгів з продажу майна не відбувалось.
Разом з тим, з висновками суду щодо того, що належним способом захисту прав позивача є витребування майна, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц (провадження № 61-32603св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17 (провадження № 61-14765св20), від 07 травня 2022 року у справі № 640/14276/17 (провадження № 61-14677св21).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18) та від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), і вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Судом встановлено, що електронні торги з реалізації належної позивачу квартири, які відбулися на підставі виконавчого напису нотаріуса від 23 листопада 2015 року, проведені 11 березня 2019 року, тоді як вказаний виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2023 року, яке набрало законної сили 13 липня 2023 року.
Тобто виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводились електронні торги з реалізації квартири, було визнано таким, що не підлягає виконанню, вже після проведення електронних торгів, що виключає можливість визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі чинного на час їх проведення виконавчого напису і, як наслідок, витребування майна.
Разом з тим, права позивача можуть бути захищені шляхом відшкодування завданої йому шкоди (частина третя статті 386 ЦК України). Відповідачами за таким позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна (див. пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20)).
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 201/1538/22, провадження № 61-2523св23.
Отже, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є вимога про відшкодування шкоди.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог позивача щодо повернення по 1212 ЦК України коштів, отриманих банком від реалізації квартири, водночас, вважає за необхідне викласти мотивувальну частину рішення суду щодо належного способу захисту прав позивача у редакції цієї постанови.
Враховуючи, що рішення суду змінено лише в мотивувальній частині, підстави для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В частині задоволення позову рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова 

В.Б. Яцина