Справа № 144/85/26
Провадження № 22-ц/801/1212/2026
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Справа № 144/85/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 25 березня 2026 року про залишення позову без розгляду, постановлену суддею Германом О.С., в цивільній справі за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Віноблагроліс», про витребування частини земельної ділянки,
встановив:
На розгляді Теплицького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Вінницької обласної ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Вінницьке обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Віноблагроліс» про витребування частини земельної ділянки.
Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 25 березня 2026 року вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст.257 ЦПК України. 
Не погодившись із вказаною ухвалою, керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження провадження у справі.
У скарзі зазначає, що довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості, яка була подана на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою даних звітів про оцінку. Отже, на момент вирішення питання про усунення окружною прокуратурою недоліків довідка про оцінку вартості земельної ділянки не втратила свою чинність, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належного обґрунтування зазначеній довідці. Звіт про оцінку майна є обов`язковим при здійсненні операції щодо відчуження нерухомого майна для мети оподаткування, а для визначення ціни позову позивач може надати будь-які відомості про вартість майна, в тому числі і довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, оскільки процесуальним кодексом не визначено якими доказами доводиться ціна позову. Суд дійшов помилкового висновку, що Гайсинська окружна прокуратура має сплатити судовий збір за позовну вимогу про витребування частини земельної ділянки, вартість якої має бути визначена виключно відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оскільки прокурором з метою підтвердження ціни позову надано суду витяг із нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а також довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отриманої за допомогою сервісів Фонду державного майна України, то суд першої інстанції вважаючи, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості майна у відповідності до вимог ч.2 ст.176 ЦПК України мав би попередньо визначити розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченої суми судового збору відповідно до ціни позову.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Теплик-Агро» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Вінницька обласна рада просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 27 січня 2026 року керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради до ОСОБА_1 та ТОВ «Теплик-Агро», в якому просив витребувати у відповідачів частину земельної ділянки з кадастровим номером 0523785000:02:002:0525 площею 1,92 га.
На виконання п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві вказано, що ціна позову становить 129 473,84 грн (а.с.3 т.1).
У тексті позовної заяви прокурором вказує, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0523785000:02:002:0525 площею 2 га становить 134 868,58 грн. Враховуючи, що позовні вимоги стосуються витребування земельної ділянки, що накладається на вказану, площею 1,92 га, ціна позову становить 129 473,84 грн (а.с.29 т.1).
До позовної заяви додано Витяг №НВ-9989482292025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, який сформовано 12 грудня 2025 року, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0523785000:02:002:0525 становить 134 868,57 грн, а також платіжну інструкцію №3050 від 24 грудня 2025 року про сплату Вінницькою обласною прокуратурою судового збору в розмірі 6 656 грн (а.с.89, 194 т.1).
Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі. Судове засідання призначене на 11 березня 2026 року (а.с.197 т.1).
03 березня 2026 року від ТОВ «Теплик-Агро» надійшло клопотання, в якому представник товариства просив залишити позовну заяву керівника Гайсинської окружної прокуратури у даній справі без руху та надати строк для усунення недоліків з підстав невиконання вимог ст. 175 ЦПК України у зв`язку з відсутністю доказів вартості витребовуваного майна (а.с.72-74 т.2).
Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року позовну заяву керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що позивачу належить визначити ціну позову, яка повинна відповідати дійсній вартості спірного майна (звіт експертної грошової оцінки) та сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру відповідно до дійсної вартості спірного майна і на виконання вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України, надати суду грошову оцінку майна на момент звернення до суду (а.с.97-98 т.2).
У ч. 11 ст. 187 ЦПК України зазначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
20 березня 2026 року від Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області надійшла заява, в якій зазначено, що на виконання ухвали у позовній заяві ціна позову визначена на підставі довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отриманої за допомогою сервісів Фонду державного майна України. З урахуванням встановленої ціни позову, сплачений судовий збір у розмірі 6 656 гривень є достатнім, тому докази про сплату судового збору повторно не надаватимуться. З метою усунення недоліків, направлено позовну заяву, приведену у відповідність вимогам ст. 175, 176 ЦПК України (а.с.119 т.2).
До заяви додано Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформовану 11 березня 2026 року в Єдиній базі даних звітів про оцінку. У вказаній довідці зазначено, що оціночна вартість об`єкта оцінки, яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523785000:02:002:0525 площею 2 га, становить 34 408,41 грн (а.с.140-141 т. 2).
Суд першої інстанції констатував, що позивачем не усунуто недоліків, зазначених в ухвалі суду від 11 березня 2026 року, і як наслідок залишив позовну заяву без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що аналіз поданої позовної заяви та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову на день подання позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна.
Зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.
Судом зазначено, що позивачем не було надано доказів в підтвердження дійсної вартості майна, а довідка про оцінку вартості об`єкта нерухомості, на підставі якої позивачем сплачено судовий збір, не може бути таким підтвердженням у розумінні вимог закону.
У п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України зазначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції.
Так, за змістом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (ч. 4 ст. 177 ЦПК України).
Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі.
Суд першої інстанції вважав, що зазначена позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або для відмови у відкритті провадження у цивільній справі не вбачається, тому прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі.
Ціна позову у даному випадку становить 129 473,84 грн, яка визначена на підставі Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Суд першої інстанції на момент отримання позовної заяви вважав вказаний доказ належним на підтвердження ціни позову, будь-які сумніви у належності вказаного доказу у суду були відсутні.
Проаналізувавши норми ст. 175, 177 ЦПК України апеляційний суд зважає на наступне.
Прокурор звернувся з позовом, який повністю відповідав вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема, в ньому зазначено ціну позову, та вимогам ст. 177 ЦПК України, зокрема, частині четвертій цієї статті – додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
Ні відповідач, який подав клопотання про залишення позову без руху, ні суд не робили прив`язку ціни позову та наданої прокурором оцінки земельної ділянки до внесення такої суми на депозитний рахунок суду та компенсації вартості такого майна його набувачеві у разі наявності для цього законних підстав.
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Подібна норма, яка регламентує подальше достягнення недоплаченого судового збору чи повернення переплаченого судового збору міститься у ч. 2 ст. 176 ЦПК України.
Крім того, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат відбувається за результатами розгляду справи по суті.
Отже, встановивши дійсну вартість спірного майна, яка є відмінною від заявленої вартості майна, суд може стягнути недоплачену суму судового збору при вирішенні спору по суті, тому висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є передчасним.
Фактично суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, намагався виправити допущену помилку в частині визначення розміру судового збору, виходячи з дійсної ринкової вартості земельної ділянки. Однак, це не можна робити в порядку п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що враховуючи зазначену прокурором ціну позову, до сплати підлягав судовий збір в розмірі 3 328 гривень, тоді як Гайсинською окружною прокуратурою Вінницької області сплачено судовий збір у розмірі 6 656 гривень, тобто вдвічі більше.
У даному випадку зазначення ціни позову є необхідним лише для визначення розміру судового збору, який підлягає сплаті при подачі позову.
У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно з висновками, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
В рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Тому судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції залишено позов без розгляду з формальних підстав.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для залишення без розгляду позовної заяви Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області не було, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області задовольнити.
Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 25 березня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук