Справа № 161/6769/26 
Провадження № 3/161/2045/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Луцьк   24 квітня 2026 року 
Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюк А.В., при секретарі Опальчук А.А., за участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса: АДРЕСА_1 , -
- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №622885 від 24.03.2026, 23.03.2026 о 17.43 год у м. Луцьк, вул. Коперника, 8, водій ОСОБА_3 керуючи т/з Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , під час початку руху не переконався в безпечності маневру, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, допустив зіткнення з т/з Hyundai Santa FE д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1, п. 2.3 б, п. 10.1 ПДР України, що кваліфіковано за ст.124 КУпАП. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 надала пояснення, згідно з якими 23.03.2026 близько 17:43 год за адресою: м. Луцьк, вул. Коперника, 8, вона припаркувала свій транспортний засіб поруч із автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , після чого вони обоє повели дітей до навчального закладу. Повернувшись до свого автомобіля, свідок стала очевидцем протиправних дій невідомих осіб у масках, які заблокували своїм транспортним засобом автомобіль ОСОБА_2 , почали розбивати в ньому скло та силоміць витягли водія з салону. ОСОБА_1 зазначила, що, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання та страху за власне життя (злякавшись), вона намагалася терміново залишити місце події. Під час маневрування з метою виїзду зі стоянки, в той самий момент, коли ОСОБА_2 також здійснював спробу виїхати, сталося зіткнення їхніх автомобілів. Свідок зауважила, що пошкодження її транспортного засобу внаслідок вказаної події є незначними.
Допитаний у судовому засіданні як свідок старший лейтенант поліції ОСОБА_4 пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ним складався на підставі матеріалів, отриманих від інших працівників УПП, безпосереднім свідком події він не був. Разом з тим, проаналізувавши обставини інциденту, свідок зазначив, що дії водія ОСОБА_2 були продиктовані реальною загрозою його життю та здоров`ю, що дає підстави стверджувати про наявність стану крайньої необхідності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (батько особи, яка притягається до відповідальності) надав пояснення, що 23.03.2026 його син, ОСОБА_2 , був примусово затриманий ("викрадений") особами, які є працівниками ТЦК та СП, та доставлений до відповідної установи. На підтвердження цих обставин свідок долучив до матеріалів справи відеозапис з місця події, на якому зафіксовано обставини інциденту. Також свідок повідомив, що за вказаним фактом на місце події викликалася слідчо-оперативна група (СОГ), а за результатами звернення на даний час Державним бюро розслідувань (ДБР) проводиться досудове розслідування щодо правомірності дій осіб у масках. Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що на момент судового розгляду ОСОБА_2 вже проходить військову службу в лавах Збройних Сил України у військовій частині на території Рівненської області.
Заслухавши пояснення свідків, дослідивши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини у їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Суд, дослідивши наданий відеозапис, вважає обставини нападу на автомобіль ОСОБА_2 підтвердженими. Це свідчить про наявність об`єктивної та неминучої загрози для особи, що є обов`язковою умовою стану крайньої необхідності відповідно до ст. 17 КУпАП. 
Таким чином, дії водія під час зіткнення були спрямовані виключно на порятунок власного життя та свободи від протиправних дій.
Факт зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся під час нападу невідомих осіб на останнього, що підтверджується послідовними свідченнями очевидців та відеозаписом. 
Хоча в діях ОСОБА_6 вбачається порушення п. 13.1, п. 2.3 б, п. 10.1 ПДР України , однак маневрування автомобілем з метою термінового залишення місця нападу було єдиним доступним засобом усунення небезпеки в конкретній ситуації. Оскільки заподіяна внаслідок зіткнення шкода (незначні механічні пошкодження авто) є суттєво меншою, ніж відвернута шкода (загроза життю та фізичній розправі), суд вбачає у діях ОСОБА_2 події ознаки крайньої необхідності.
Враховуючи обставини події, які були встановлені судом, суд приходить до висновку, що  ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності, а тому він підлягає звільненню від адміністративної відповідальності на підставі ст. ст.17,18 КУпАП, у зв`язку із перебуванням у стані крайньої необхідності.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити, у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2  за ст. 124 КУпАП - закрити, на підставі ст. 247 п. 4 КУпАП, у зв`язку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного суду      А.В. Олексюк