РІШЕННЯ
іменем України
Справа № 935/532/26
провадження у справі № 2/0285/1783/26
26 травня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В., 
за участі секретаря судового засідання - Валінкевич І.І.,

сторони у справі: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", представник позивача – Столітній М.М.,
відповідач – ОСОБА_1 , представник відповідача - Яресько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», що перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ",  
до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 

установив :

26.02.2026 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ  КАПІТАЛ", звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 20 880,00 грн та судові витрати, що складаються з сплаченого судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.08.2023 між ТОВ “ЛІНЕУРА УКРАЇНА” та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір № 3891659 про надання споживчого кредиту ( надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору сума кредиту складає 3 000,00 грн; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; дата останнього платежу 06.08.2024. ТОВ “ ЛІНЕУРА УКРАЇНА свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало відповідачу кредит в сумі 3 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 21.01.2022 між ТОВ ”ЛІНЕУРА УКРАЇНА” як клієнтом та позивачем як фактором було укладено Договір факторингу № В0000495, згідно з умовами якого відбулося відступлення прав вимоги до боржників, зокрема відповідача. Заборгованість відповідача згідно до відповідного реєстру боржників складає: 3 000,00 грн - тіло кредиту та 13 440,00 грн - сума процентів за користування кредитом. Крім цього позивачем було нараховано додатково проценти у межах строку кредитування за період з 25.05.2024 по 06.08.2024 за 74 дні у розмірі 4 440, 00 грн. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 20 880,00 грн. Для захисту порушених прав відбулося звернення до суду.
16.04.2026, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06.05.2026 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому стороною відповідача позовні вимоги визнано частково у розмірі 1 191,00 грн ( тіло кредиту ), в іншій частині позовних вимог представник просила відмовити. Також вказано про пропорційність стягнення судового збору. У свою ж чергу, представник просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обгрунтування відзиву на позов вказано, що відповідач не заперечує проти факту укладення Кредитного договору та не заперечує проти того, що отримав кредитні кошти від первісного кредитора у розмірі 3 000,00 грн, тому не заперечує проти наявності заборгованості, однак не може погодитися з її розміром. Вказав про неможливість нарахування процентів відповідачу, оскільки останній є діючим військовослужбовцем, що прийнятий на військову службу на час особливого періоду, тому на нього поширюються пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просить суд стягнути з позивача на користь відповідача документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000.00 грн.
13.05.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник просить відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В обгрунтування вказано, що пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», мають лише мобілізовані позичальники, натомість відповідач є курсантом.
Того ж, 13.05.2026 від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відзив.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.
З`ясувавши обставини, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 12.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ( Товариство) та ОСОБА_1 (Споживач) підписано Договір № 3891659 про надання споживчого кредиту (надалі - Кредитний договір) за допомогою електронного підпису відповідача.
Відповідно до умов Кредитного договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Сторонами було погоджено наступні умови: сума кредиту ( загальний розмір) складає 3 000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів — кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 3,65 % в день та застосовується протягом всього строку кредиту. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Дата надання кредиту — 12.08.2023.
Також відповідачем було підписано відповідний Паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до листа ТОВ «УПР» від 31.05.2024 було успішно перераховано кошти 12.08.2024 на суму 3 000,00 грн , маска картки НОМЕР_1 .
Відповідач не заперечує, що на його ім`я в АТ КБ “ПриватБанк” емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 12.08.2023 здійснено переказ коштів на суму 3 000,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем у зв`язку з порушенням умов Кредитного договору рахується заборгованість станом на 24.05.2024 включно: 3 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 16 440,00 грн — заборгованість за процентами.
24.05.2024 між позивачем (Фактор) та ТОВ “ЛІНЕУРА УКРАЇНА” (Клієнт) було укладено Договір Факторингу № 24.05.2024, за яким відбулося відступлення прав грошової вимоги за плату.
Відповідно до Реєстру боржників (витяг) від 24.05.2024 позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3891659 у сумі: 3 000,00 грн - тіло кредиту та 16 440,00 грн — нараховані проценти .
Також представником позивача надано розрахунок нарахованих процентів ще за 74 календарних днів з 25.05.2024 по 06.08.2024 в межах строку кредитування у загальній сумі 4 440,00 грн.
У зв”язку з невиконанням відповідачем своїх зобов”язань щодо повернення кредиту та сплати процентів між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні відносини, зокрема укладено кредитний договір, узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач своїх договірних зобов`язань належним чином не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
Зазначені обставини підтверджуються дослідженими доказами та визнаються відповідачем у справі.
На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладених договорів, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом) кредиту у сумі 1 191,00 грн, з урахуванням зроблено розрахунку стороною відповідача.
Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами, то суд керується наступним.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.
Як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву доказів, зокрема з копії військового квитка, відповідач ОСОБА_1 26.08.2022 призваний на строкову військову службу. Відмітки про звільнення з військової служби відсутні.
Таким чином, у період строку кредитування відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у відповідача був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 151 грн 86 коп, що складає 5,70 % судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.
Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд встановив наступне.
Представник позивача просить суд покласти на відповідача зобов”язання компенсувати позивачу витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Також представником відповідача заявлено про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та про зменшення таких витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підтвердження витрат на правову допомогу надано суду відповідні Договори про надання правничої допомоги, детальні описи наданих послуг, акти приймання-передачі наданих послуг у справі.
Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання процесуальних документів та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про те, що заявлені сторонами витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у справі «East/West Alliance Limited" проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат .
У відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та відсутністю різниці між сумами витрат на правничу допомогу, визначену судом, суд вважає за доцільне звільнити сторони від обов`язку сплачувати один одному такі судові витрати.
Керуючись статтями 4, 76 – 89, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 284, 289, 352, 354, 355Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

ухвалив :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ"  до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" загальну суму заборгованості за Договором № 6955280 про надання споживчого кредиту від 12.08.2023 в розмірі 1 191 ( однієї тисячі сто дев`яносто одної) грн 00 коп, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 151 (сто п`ятдесят одної ) грн 86 коп.
В решті вимог - відмовити.
Звільнити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" та ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати один одному судові витрати на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Найменування сторін :
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження - м. Київ, вул.Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2 ) ;
відповідач —  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ). 
Дата проголошення ( виготовлення) повного судового рішення – 26.05.2026.

Суддя А.В.Михайловська