Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 	
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

15.05.2026 р. справа №520/3540/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 17.01.2024 по 29.06.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 17.01.2024 по 29.06.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено йому в повному обсязі додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період його безперервного перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з пораненням, отриманим 17.01.2024 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Мар`їнка Покровського району Донецької області, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн виплачується виключно за дні перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а підставою для включення особи до наказу про виплату такої винагороди є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Відповідач вказав, що на час подання відзиву позивачу за документально підтверджені періоди перебування на лікуванні наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2024 № 1148 та від 21.04.2025 № 1764 нараховано та виплачено додаткову винагороду у повному обсязі, а за період з 01.06.2024 по 29.06.2024 підстав для нарахування винагороди не вбачає, оскільки згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231 позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, діагноз якої, на думку відповідача, не кореспондується з пораненням, викладеним у довідці про обставини травми від 25.01.2024 № 157.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі Указу Президента України від 26.07.2023 № 452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період. Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.10.2023 № 288 з 11 жовтня 2023 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений навідником 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти запасного десантно-штурмового батальйону.
17.01.2024 р. під час виконання бойового завдання, перебуваючи в районі населеного пункту Мар`їнка Покровського району Донецької області, ОСОБА_1 внаслідок мінометного обстрілу з боку противника отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, а саме: вибухову травму, вогнепальні осколкові сліпі поранення правої гомілки, правого стегна, лівої сідниці, ділянки крила лівої клубової кістки та вогнепальне осколкове дотичне поранення лівого передпліччя, що підтверджується копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 № 157 та копією форми № 100 первинної медичної картки № 13291/7.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.01.2024 р. № 18 позивача з 18 січня 2024 року зараховано у розпорядження командира військової частини на підставі підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, у зв`язку із перебуванням на довгостроковому лікуванні.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 934 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.01.2024 по 20.01.2024 у Комунальному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 16» м. Дніпра, куди був госпіталізований після отримання поранення з місця бойових дій. Згідно з виписками з медичних карт стаціонарного хворого № 694, № 439, № 1000, № 1147 та № 4412 позивач послідовно та безперервно проходив подальше стаціонарне лікування: з 21.01.2024 по 05.02.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради; з 06.02.2024 по 20.02.2024 у Комунальному медичному підприємстві «Лікарня Придніпровська» м. Кременчука, де 07.02.2024 виконано хірургічну обробку ран та видалення металевих осколків правої гомілки та лівого стегна; з 18.03.2024 по 28.03.2024 та з 29.03.2024 по 05.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Романівська лікарня»; з 10.05.2024 по 30.05.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради.
За висновками військово-лікарських комісій від 20.02.2024 № 199, від 05.04.2024 № 56/34 та від 30.05.2024 № 231 позивач у періоди з 20.02.2024 по 18.03.2024, з 05.04.2024 (на 30 календарних днів) та з 30.05.2024 по 29.06.2024 перебував у відпустці за станом здоров`я для лікування, що передбачено пунктом 6.11 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.
Згідно з постановою позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії Десантно-штурмових військ Збройних Сил України військової частини НОМЕР_4 від 09.08.2024 № 2389 стосовно одержаного позивачем 17.01.2024 поранення прийнято висновок: «Поранення, ТАК, пов`язане із захистом БАТЬКІВЩИНИ. Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони». Зазначений висновок військово-лікарської комісії учасниками справи не оскаржувався та є чинним.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2025 № 1838/убд за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, позивач у період з 07.01.2024 по 17.01.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області. Підставою для видачі довідки зазначено довідку про обставини травми військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 № 157 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.01.2024 № 7.
18 грудня 2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив провести перерахунок та виплатити невиплачену суму додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого за висновками військово-лікарських комісій, за період з 17.01.2024 по 29.06.2024. Зазначений рапорт отримано уповноваженим працівником військової частини НОМЕР_1 23.12.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення АТ «Укрпошта». До дати звернення позивача з цим позовом до суду відповіді на рапорт не надано.
02.01.2025, 22.01.2025, 31.01.2025 та 03.02.2025 представник позивача адвокат Керницька І.Р. направила на адресу військової частини НОМЕР_1 чотири адвокатських запити (за вих. № 1, № 75, № 99 та № 108 відповідно) щодо результатів розгляду рапорту позивача від 18.12.2024 та надання документів, необхідних для звернення з цим позовом до суду. Жоден з адвокатських запитів станом на дату подання позову відповідачем не розглянуто.
Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_5 від 10.02.2025 № 2497/2/321 позивач ОСОБА_1 на час подання цього позову проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 , перебуваючи у статусі військовослужбовця.
Як вбачається з довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2025 № 813/13807, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2024 № 1148 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» позивачу здійснено зарахування на банківський рахунок додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні: 23.02.2024 - за період з 07.01.2024 по 16.01.2024 у сумі 32 258,06 грн; 31.05.2024 - за період з 18.01.2024 по 20.02.2024 та з 18.03.2024 по 28.03.2024 у сумі 147 366,52 грн (з урахуванням утримання військового збору).
Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.04.2025 № 1764 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану», виданого після відкриття провадження у справі, відповідачем нараховано позивачу додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн (пропорційно із розрахунку за місяць, з урахуванням раніше виплаченої винагороди з розрахунку 30 000 грн) за періоди з 21.02.2024 по 17.03.2024, з 20.03.2024 по 05.04.2024 та з 10.05.2024 по 30.05.2024. Підставою видання наказу зазначено рапорт від 19.04.2025 № 813/7980 та довідку про обставини травми від 25.01.2024 № 157.
Таким чином, на час розгляду справи по суті відповідачем самостійно, без наявності рішення суду, нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду в розмірі, збільшеному до 100 000 грн, за всі задокументовані періоди його перебування на стаціонарному лікуванні (з 18.01.2024 по 20.02.2024, з 18.03.2024 по 28.03.2024, з 10.05.2024 по 30.05.2024) та у відпустках за висновками військово-лікарських комісій від 20.02.2024 № 199 та від 05.04.2024 № 56/34 (з 21.02.2024 по 17.03.2024 та з 20.03.2024 по 05.04.2024). Не нарахованою та не виплаченою залишилася додаткова винагорода виключно за період перебування позивача у відпустці за станом здоров`я з 01.06.2024 по 29.06.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за весь період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування з 17.01.2024 по 29.06.2024 протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону № 2011-XII, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 пункту 1 Постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Як встановлено судом, позивач безперервно перебував на стаціонарному лікуванні після перенесеного тяжкого поранення з 18.01.2024 по 20.01.2024, з 21.01.2024 по 05.02.2024, з 06.02.2024 по 20.02.2024, з 18.03.2024 по 28.03.2024, з 29.03.2024 по 05.04.2024, з 10.05.2024 по 30.05.2024, а також перебував у відпустках за станом здоров`я для лікування з 20.02.2024 по 18.03.2024 (за висновком ВЛК від 20.02.2024 № 199), з 05.04.2024 (за висновком ВЛК від 05.04.2024 № 56/34) та з 30.05.2024 по 29.06.2024 (за висновком ВЛК від 30.05.2024 № 231).
Суд зазначає, що обидві вищевказані умови, передбачені абзацом 4 пункту 1 Постанови № 168, дотримані та підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 № 157, висновком позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 09.08.2024 № 2389, яким однозначно встановлено, що одержане позивачем 17.01.2024 поранення є пов`язаним із захистом Батьківщини, а також наявними в матеріалах справи копіями первинної медичної документації та виписками з медичних карт стаціонарного хворого № 934, № 694, № 439, № 1000, № 1147 та № 4412.
Відтак, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення тяжкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди за період з 01.06.2024 по 29.06.2024, обґрунтованих тим, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231 позивач перебував у відпустці у зв`язку з хворобою, діагноз якої нібито не кореспондується з пораненням, викладеним у довідці про обставини травми від 25.01.2024 № 157, суд зазначає наступне.
Згідно з абз. 4 п. 1 Постанови № 168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення).
Згідно з п. 2.1 Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії) приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Згідно з п. 6.11 Положення, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
При цьому, форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.
Підпунктом «в» п. 20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у «відпустці для лікування після тяжкого поранення». Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у «відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів».
З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою № 168, яка передбачає «відпустку для лікування після тяжкого поранення» за висновком ВЛК, та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише «за станом здоров`я».
В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.
Так, виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 4412 Комунального некомерційного підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради за період стаціонарного лікування позивача з 10.05.2024 по 30.05.2024, яке безпосередньо передувало довідці ВЛК від 30.05.2024 № 231, містить розділ щодо лікувальних рекомендацій, у якому перераховані конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування. Лікування позивача у вказаному стаціонарі, як і всі попередні етапи лікування, перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з пораненням, одержаним 17.01.2024, що підтверджується безперервною послідовністю медичних документів (виписок з медичних карт стаціонарного хворого № 934, № 694, № 439, № 1000, № 1147 та № 4412), а також висновком військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 09.08.2024 № 2389, яким встановлено зв`язок поранення із захистом Батьківщини.
За таких обставин, відпустка позивача за станом здоров`я з 30.05.2024 по 29.06.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231, наданої після завершення стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням, отриманим при захисті Батьківщини, з визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендацій на час такої відпустки, фактично є відпусткою для лікування у розумінні абзацу 4 пункту 1 Постанови № 168 та є підставою для включення позивача до наказів про виплату та виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.
Сама лише обставина того, що у довідці військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231 використано формулювання «у зв`язку з хворобою», не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди, оскільки таке формулювання обумовлене виключно встановленою законодавством формою довідки ВЛК, передбаченою додатком 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, а не відсутністю причинного зв`язку між станом здоров`я позивача та одержаним ним 17.01.2024 пораненням. Зазначений причинний зв`язок ґрунтовно підтверджений сукупністю медичних документів, наявних у матеріалах справи, та висновком ВЛК від 09.08.2024 № 2389, який є чинним та учасниками справи не оскаржувався.
Крім цього, суд звертає увагу, що згідно з п. 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою або довідкою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендацій на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату та виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, на підставі абзацу 4 пункту 1 Постанови № 168.
Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд доходить висновку, що відповідачем не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за період його відпустки за станом здоров`я з 01.06.2024 по 29.06.2024 на підставі довідки ВЛК від 30.05.2024 № 231, у зв`язку з чим суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за зазначений період відповідно до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та вважає за необхідне обтяжити владного суб`єкта обов`язком нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за час перебування у відпустці за станом здоров`я з 01.06.2024 по 29.06.2024, з урахуванням попередньо проведених виплат.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за періоди з 17.01.2024 по 31.05.2024 включно, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2024 № 1148 та від 21.04.2025 № 1764 позивачу нараховано додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за всі задокументовані періоди його перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я у межах строку з 17.01.2024 по 31.05.2024, а саме: за період з 07.01.2024 по 16.01.2024, з 18.01.2024 по 20.02.2024, з 21.02.2024 по 17.03.2024, з 18.03.2024 по 28.03.2024, з 20.03.2024 по 05.04.2024 та з 10.05.2024 по 30.05.2024. Зазначені виплати в частині, нарахованій наказом від 12.05.2024 № 1148, фактично зараховані на банківський рахунок позивача 23.02.2024 та 31.05.2024, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2025 № 813/13807 та відомістю зарахувань заробітної плати АТ «ПриватБанк» за період 2024-05-31. Виплата в частині, нарахованій наказом від 21.04.2025 № 1764, здійснюється відповідно до строків, передбачених Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
За змістом частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень або визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки на час розгляду справи по суті відповідачем самостійно нараховано позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за всі періоди його перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я з 17.01.2024 по 31.05.2024, право позивача на отримання вказаної винагороди в цій частині є відновленим, а необхідність судового захисту в зазначеній частині відсутня. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду за період з 17.01.2024 по 31.05.2024 включно задоволенню не підлягають.
Суд відзначає, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Констатація порушення прав фізичної особи внаслідок бездіяльності суб`єкта владних повноважень без зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не призводить до захисту порушених прав, оскільки не передбачає способу чи механізму їх відновлення, що суперечить меті адміністративного судочинства, а саме ефективному захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як йшлося вище, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції можливий за наявності двох обов`язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відсутність «бажаного результату» виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки «бажаний результат» встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.
Суд також відзначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Відповідно до частини першої ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за час його перебування у відпустці за станом здоров`я з 01.06.2024 по 29.06.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231 відповідно до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн, за час його перебування у відпустці за станом здоров`я з 01.06.2024 по 29.06.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30.05.2024 № 231 відповідно до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, з урахуванням попередньо виплаченої суми додаткової винагороди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов