Окрема думка
суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., Дундар І. О.,

13 травня 2026 року
м. Київ

справа № 753/5734/23
провадження № 61-3813св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року скасував й ухвалив нове судове рішення про задоволення позову. Поновив ОСОБА_1 батьківські права щодо їхнього з ОСОБА_2 неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві.

Колегія суддів вказала, що:
«78. Колегія суддів нагадує, що позбавлення особи батьківських прав не зумовлює для неї невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє права на звернення до суду з позовом про поновлення цих прав. Про таке право позивача зазначив апеляційний суд у рішенні від 25 липня 2017 року у справі № 753/5150/16-ц. Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2018 року в тій справі теж вказав, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, позивач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогою про поновлення батьківських прав. Таким правом позивач скористався. Ознак зловживання ним немає. Звернення з відповідними позовами у 2019 і 2020 роках (тобто майже відразу після позбавлення його батьківських прав), які суд першої інстанції залишив без розгляду, не дають підстав оцінити як зловживання подання позову в 2023 році.
79. З огляду на зміст частини четвертої статті 169 СК України лише те, що у справі № 753/5150/16-ц в 2017 році апеляційний суд, позбавляючи позивача батьківських прав, встановив факти вчинення позивачем психологічного насилля відносно сина та виявив причини в психологічних особливостях позивача, відображених у висновку судової психологічної експертизи від 9 грудня 2016 року № 13229/16-61, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення батьківських прав. 
80. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, застосовуючи припис частини четвертої статті 169 СК України, суд має з`ясувати, чи змінилися станом на час її розгляду поведінка особи, позбавленої батьківських прав, й обставини, що були підставою для цього позбавлення, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зв`язків, які можна розірвати лише у виняткових випадках. Тобто, встановлюючи, наскільки змінилися поведінка позбавленого батьківських прав позивача й обставини, що були для цього підставою, суд, дбаючи про інтереси дитини, для впевненості у доводах на користь поновлення батьківських прав має виявити як позитивні зміни у поведінці, світогляді, звичках позивача, так і те, чи продовжують існувати ризики, через які раніше суд позбавив позивача батьківських прав.
81. Відповідачка у відзиві на позовну заяву (т. 2, а. с. 1-10, 12) з огляду на докази, які досліджували суди у справі № 753/5150/16 про позбавлення позивача батьківських прав, звинуватила його у тому, що він є «аб`юзером», який ніколи не звертався до суду щодо надання дозволу на зустрічі із сином, а черговим позовом порушив право дитини на нормальний розвиток у безпечному, спокійному та стійкому існуючому сімейному середовищі. Доказів такого порушення не надала. Визнала, що стан сина вже нормалізувався, він живе та виховується у дусі взаємоповаги, любові, сприймає усиновителя як батька і має з ним стійкий емоційний зв`язок. Але констатувала, що забезпечення найкращих інтересів дитини вимагає подальшого її захисту від психологічного насильства з боку позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу, датованому 14 жовтня 2024 року (т. 3, а. с. 83-97), відповідачка повторила ті самі аргументи. Жодних ризиків для здоров`я дитини внаслідок можливого задоволення позову про поновлення батьківських прав не обґрунтувала та не підтвердила.
У відзиві на касаційну скаргу від 16 червня 2025 року відповідачка зауважила, що зміна позивачем поведінки, якщо вона мала місце, ще не означає його безпечного сприйняття дитиною, її готовність і бажання відновити контакт із біологічним батьком, що неможливо внаслідок усиновлення дитини.
82. Таким чином, відповідачка у жодній із судових інстанцій не доводила, що поновлення позивача у батьківських правах може завдати шкоди дитині, а необхідність захистити останню від небезпеки психологічного насильства досі існує, зокрема, враховуючи вік сина (досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Відповідачка визнала, що стан дитини нормалізувався, ніяких доказів необхідності подальшого збереження крайнього заходу впливу на позивача у вигляді позбавлення його батьківських прав не надала. Апеляційний суд не міг цього не зауважити.
83. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, який встановив, що відпали всі дестабілізуючі фактори, пов`язані з позивачем, маючи характеристики останнього, надані ним докази зміни його поведінки й обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, а також інформацію, що дитина проживає у Французькій Республіці з відповідачкою і її чоловіком, і що відповідачка не надала жодних доказів для підтвердження існування на час розгляду цієї справи обставин, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав, апеляційний суд помилково поклав на позивача, який проживає в Україні, обов`язок доказування готовності та бажання дитини відновити із ним контакт, реального стану її емоційного здоров`я й обов`язок заявити клопотання про проведення судової психологічної експертизи з метою з`ясування дійсної думки та стану сина. 
84. За змістом частини третьої статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона має обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Саме відповідачка, починаючи із відзиву на позовну заяву, незважаючи на визнання нею того, що стан здоров`я сина нормалізувався, заявляла, що забезпечення найкращих інтересів дитини вимагає подальшого захисту останньої від психологічного насильства з боку позивача. Тому за обставин цієї справи саме вона мала подати відповідні докази, доводячи можливі ризики для здоров`я сина у випадку задоволення позову, але цього не зробила. […]
94. З огляду на все викладене задоволення вимоги про поновлення позивачеві батьківських прав відповідає закону, переслідує мету захисту інтересів сина у збереженні сімейного зв`язку з біологічним батьком, а заразом - прав позивача і є пропорційним цій меті, тоді як відмова у задоволенні цього позову не є пропорційною інтересам дитини».

Не може погодитися із постановою колегії суддів з таких мотивів.

Фактичні обставини

1.  ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син. Місце народження: Україна, місто Київ. Батьком є позивач - громадянин України, а матір`ю - відповідачка (з прізвищем « ОСОБА_2 »), громадянка Республіки Білорусі (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 21 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, - т. 1, а. с. 12).

1.1. Місцем народження відповідачки є Республіка Білорусь (паспорт громадянина Республіки Білорусі для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданий 23 квітня 2014 року органом 8001; свідоцтво про шлюб із чоловіком відповідачки від 18 грудня 2013 року серії НОМЕР_3 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві - т. 1, а. с. 13; вищевказане свідоцтво про народження сина).

1.2. Дитина є громадянином Республіки Білорусі (паспорт № НОМЕР_4 , виданий 17 липня 2013 року Міністерством іноземних справ Республіки Білорусі, зареєстрований у Протокольному департаменті МЗС України 31 жовтня 2016 року).

1.3. 01 березня 2013 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2602/4498/12, згідно з яким розірвав шлюб сторін.

1.4. 18 грудня 2013 року відповідачка зареєструвала в Україні шлюб із громадянином Французької Республіки та змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

1.5. 23 січня 2014 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 753/17545/13-ц, згідно з яким задовольнив позов позивачки до відповідача про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

1.6. 24 лютого 2015 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 753/21703/14, згідно з яким зобов`язав відповідачку усунути (не чинити) позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначив способи участі батька у її вихованні, а саме в першу і третю неділю кожного місяця з 10-00 до 16-00 у присутності матері.

1.7. 20 листопада 2016 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 - т. 1, а. с. 11). Від цього шлюбу має двох доньок: ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 - т. 1, а. с. 14), та ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 - т. 1, а. с. 15).

1.8. 25 липня 2017 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 753/5150/16 за позовом відповідачки до позивача про позбавлення батьківських прав, згідно з яким апеляційну скаргу відповідачки задовольнив, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року про відмову в задоволенні позову скасував й ухвалив нове рішення - позбавив позивача батьківських прав щодо сина. Рішення апеляційного суду 12 вересня 2018 року Верховний Суд залишив без змін.

1.9. 17 грудня 2018 року Центр практичної психології Міжнародного гуманітарного центру (далі - МГЦ) «Розрада» (т. 1, а. с. 73-81) сформував результат дослідження психоемоційного стану позивача та його відносин із сином. Згідно з цим дослідженням у психологічному портреті позивача не виявив якостей або схильностей, які б могли зашкодити фізичному або психологічному здоров`ю дитини. У бесіді з психологом, що була спрямована на з`ясування виховних стратегій, виявив, що позивач є прибічником авторитетного стилю виховання, який визнаний спеціалістами як найсприятливіший для формування особистості. Директор МГЦ «Розрада», кандидат психологічних наук ОСОБА_9 зазначила, що виявлені під час психологічного дослідження позивача його особистісні риси, поведінкові та виховні стратегії виключають прояви жорстокого поводження з дитиною, скоєння ним актів насилля, висування непомірних вимог до дитини в процесі спілкування з нею. У висновку МГЦ «Розрада» фахівці також зазначили, що факторами, які зумовлюють такі порушення здоров`я як заїкання, енурез, невроз, ацетонімічний синдром, крім неправильного виховання, можуть бути хвороби матері під час вагітності, внутрішньоутробна гіпоксія, асфіксія та травми під час народження дитини, спадковість, інфекції та травми першого року життя, індивідуально-типологічні особливості дитини тощо. Результати дослідження психоемоційного стану позивача засвідчили високий рівень його інтелектуального розвитку, зваженість суджень, наявність свідомого підходу до виховних стратегій. Він глибоко вражений позбавленням його батьківських прав щодо сина, не може з цим погодитись і націлений на активну участь у вихованні дитини та на поновлення батьківських прав.

1.10. 21 грудня 2018 року психолог ОСОБА_10 сформувала висновок (т. 1, а. с. 103) за результатом дослідження психоемоційного стану позивача (25 психологічних консультацій із липня до грудня 2018 року). Вказала, що позивач готовий працювати над собою і за необхідності відвідувати психолога з дитиною та відповідачкою для того щоб налагодити відносини із сином і мінімізувати для останнього стресову ситуацію. За результатами психокорекційної роботи батько став спокійнішим, рівень тривоги значно знизився, став менше згадувати про минулі хворобливі переживання, більше говорити про майбутнє із сином і про те, як багато всього їм потрібно надолужити. Навчився краще контролювати свої емоції, дивитися на болючі ситуації під іншим кутом, сприймати їх як уроки, а не як покарання. Позивач загалом займає виважену батьківську позицію, що засвідчує можливість повноцінного та гармонійного розвитку і виховання сина з боку батька.

1.11. Дитина усиновлена у Французькій Республіці (копія виданого у Французькій Республіці витягу від 25 лютого 2019 року зі свідоцтва про народження на ім`я « ОСОБА_11 » з апостилем і засвідченим перекладом - т. 1, а. с. 139-143; т. 2, а. с. 14-18). Батьком дитини у тому свідоцтві зазначений чоловік відповідачки, а вона - матір`ю.

1.12. 17 грудня 2019 року Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» надала висновок судово-психіатричного експерта № 156 (т. 1, а. с. 85-93). Згідно з цим висновком позивач яким-небудь захворюванням не страждає, за психічним станом здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Також йому притаманні: реалістичність оцінювання, уживчивість у стосунках, схильність до дотримання встановлених правил і суспільних моральних вимог, традицій. Його провідними мотиваційними чинниками є: страх відкидання з боку близьких людей, значущість добробуту родини, здоров`я, сімейних і міжособистісних стосунків, бажання професійної самореалізації, спрямованість на життєву успішність.

1.13. 26 грудня 2019 року Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» сформувала висновок № 161 за результатами експертного судово-психологічного дослідження, проведеного експертом в галузі судово-психологічної експертизи (т. 1, а. с. 94-102). Вказала, що висновок про відсутність ознак психологічного впливу відповідачки з метою психологічного налаштування сина проти позивача у Висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 13229/16-61 від 9 грудня 2016 року об`єктивними даними не доведений; висновок про наявність щодо дитини виражених проявів батьком жорстокого поводження, яке у Висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 13229/16-61 від 9 грудня 2016 року має суто психологічні аспекти, об`єктивними даними не доведений; висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 13229/16-61 від 9 грудня 2016 року в цілому не відповідає та не узгоджується з існуючими у судовій психології принципами проведення судово-психологічної експертизи - узгодженості, наукової обґрунтованості та доказовості даних.

1.14. 08 січня 2020 року Центр практичної психології Міжнародного гуманітарного центру «Розрада» видав довідку (т. 1, а. с. 82-84), згідно з якою позивач із лютого до жовтня 2019 року включно один раз на тиждень проходив психокорекційну програму із психологом - кандидатом психологічних наук ОСОБА_9 .

1.15. 20 травня 2021 року Національна соціальна сервісна служба України листом (т. 1, а. с. 128-129) повідомила, що згідно з інформацією, яка є в Єдиному електронному банку даних про дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів немає інформації щодо надання згоди/дозволу на усиновлення сина позивача чоловіком відповідачки.

1.16. 3 червня 2021 року Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у листі (т. 2, а. с. 243) повідомив, що до паперового носія актового запису про народження дитини були внесені відомості відносно батька, а саме, що позивач позбавлений батьківських прав згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року.

1.17. 4 червня 2021 року Установа «Национальный центр усыновления Министерства образования Республики Беларусь» у листі (т. 2, а. с. 241-242) повідомила, що не було згоди міністра освіти на міжнародне усиновлення сина як громадянина Республіки Білорусі, тобто відповідне рішення про усиновлення не визнається на території Республіки Білорусі.

1.18. 8 липня 2021 року Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у листі (т. 1, а. с. 130-131) повідомив, що не виявив відомостей про анулювання свідоцтва про народження сина серії НОМЕР_8 , у якому позивач зазначений батьком.

1.19. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» (т. 1, а. с. 122), сертифікатом про проходження наркологічного огляду від 29 листопада 2022 року (т. 1, а. с. 123-124), довідкою про несудимість ВР-000733274 (т. 1, а. с. 127) позивач не перебуває у лікарів нарколога чи психіатра під наглядом, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

1.20. 22 березня 2023 року Український центр судових експертиз надав Консультативний висновок № 2-22/03 за результатами проведеного психологічного дослідження (т. 1, а. с. 116-119) для визначення індивідуально психологічних властивостей особистості позивача та їхнього впливу на поведінку. Згідно з цим висновком у позивача, окрім іншого, високий рівень функціонування інтелектуально-мнестичної сфери, гнучкість у контактах, врівноваженість, добрий самоконтроль поведінки, сімейна мотивація, виражені батьківські установки, доброзичливість у контактах, вміння визнавати провину, відсутні агресивні тенденції у поведінці.

1.21. 15 червня 2023 року Виконавчий комітет Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області ухвалив рішення № 01-41/VIII «Про затвердження висновку про доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 » відносно сина (т. 1, а. с. 184-188);.

1.22. Позивач працює на посаді комерційного директора ТОВ «Папарацци-Про», характеризується позитивно, ввічливий і чемний, уважний до людей, тактовний, своїми діловими та моральними якостями привертає до себе людей і позитивно впливає на їхню поведінку (характеристика - т. 1, а. с. 41).

1.23. Характеризуючі дані позивача є також у витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_9 -ж (сектор № ІНФОРМАЦІЯ_5 ) № 127 від 28 червня 2023 року про нагородження позивача з нагоди відзначення 27-ї річниці Конституції України (т. 2, а. с. 83), характеристика Благодійного фонду «Підтримка і турбота» № X-001 від 1 червня 2023 року (т. 2, а. с. 84) та посвідчення на ім?я позивача № НОМЕР_10 , видане цією благодійною організацією (т. 2, а. с. 82).

1.24. Відповідач востаннє бачився із сином у 2015 році під час примусового виконання рішення суду про встановлення способів участі батька у спілкуванні з дитиною, тому всі дестабілізуючі фактори, пов`язані з ним, відпали.

1.25. Позивач має у власності квартиру АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_11 від 15 вересня 2006 року - т. 1, а. с. 72). Він зареєстрований і проживає у м. Остері Чернігівської області (довідка про реєстрацію місця проживання - т. 1, а. с. 10).

1.26. 1 березня 2013 року Дарницький районний суд м. Києва у рішенні в справі № 2602/4498/12 (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень воно набрало законної сили 11 березня 2013 року) за позовом матері до батька про розірвання шлюбу встановив, зокрема, що їхня сім`я фактично розпалась через несумісність характерів, різні погляди на життя, а шлюбні відносини були припинені ще з травня 2012 року.

1.27. 23 січня 2014 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 753/17545/13-ц (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень воно набрало законної сили 3 березня 2014 року) за позовом матері до батька про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька і за зустрічним позовом батька до матері й участю Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні із сином. Вимоги первісного позову про стягнення аліментів і надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та зустрічний позов вказаний суд залишив без розгляду згідно з ухвалою від 23 січня 2014 року у тій справі. За змістом рішення від 23 січня 2014 року мати стверджувала, що після розірвання шлюбу у неї з батьком дитини склались негативні відносити, і вона просила суд визначити місце проживання дитини з нею, «не бажаючи в подальшому травмувати дитину». Батько визнав вимогу про визначення місця проживання сина з матір`ю. Тому суд відповідну вимогу задовольнив.

1.28. 24 лютого 2015 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення в справі № 753/21703/14 (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень воно набрало законної сили 9 березня 2015 року), згідно з яким визначив способи участі батька у вихованні дитини у першу та третю неділі кожного місяця з 10-00 до 16-00 у присутності матері; у випадку хвороби дитини у визначені графіком дні дозволив батьку відвідувати сина за місцем його знаходження; зобов`язав мати не чинити батьку перешкод у спілкуванні з сином.

1.29. 25 липня 2017 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення в справі № 753/5150/16, згідно з яким задовольнив апеляційну скаргу матері: скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року про відмову у задоволенні позову про позбавлення батька батьківських прав і задовольнив цей позов. Мотивував так: 
- згідно з висновком Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/02/40 від 30 травня 2016 року орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавити батька батьківських прав відносно його малолітнього сина. Висновок обґрунтований тим, що на момент його складання відсутні підстави та документальні докази для позбавлення батьківських прав; батько дитини її любить і бажає брати участь у вихованні; батькам рекомендовано спільно з дитиною пройти психологічне обстеження у Міському центрі дитини Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації;
- відповідно до висновку судової психологічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 13229/16-61 від 9 грудня 2016 року дитина перебувала у такому психоемоційному стані: прослідковувалося занепокоєння, тривожність, страх, агресивність (невротична та фізична), орієнтація на оточення, ігнорування певних стереотипів поведінки, імпульсивність реагування; намагалася контролювати себе; потребувала додаткової підтримки; схильна до непродуманих вчинків; відбувається блокування уяви внаслідок тривожності; ознак психологічного впливу матері на малолітнього з метою психологічного налаштування його проти батька не виявлено; щодо сина виражені прояви жорстокого поводження з боку його батька, яке має суто психологічні аспекти; психологічні особливості батька та його виховні навички негативно вплинули на емоційний стан, психічний розвиток і загальний стан здоров`я дитини; за умов продовження спілкування дитини з батьком поведінка відповідача може негативно вплинути на психічне здоров`я та подальший розвиток дитини; існує причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою батька та станом здоров`я дитини після їхніх зустрічей; поняття «жорстоке поводження з дитиною» не обмежується тільки фізичним насильством, воно поширюється і на психологічне;
- обставини взаємовідносин батька з сином, психологічний стан дитини експерт встановив за результатом детального опитування та психологічного дослідження позивача, відповідача, дитини та її оточення із застосуванням атестованих і рекомендованих до впровадження в експертну практику методик, дослідження історії виникнення, розвитку та перебігу стану психічного і фізіологічного здоров`я дитини. Це спростовує твердження суду першої інстанції про те, що висновок експерта базується на припущеннях. Під час проведення судової психологічної експертизи експерт взяв до уваги та надав належну оцінку документам психологічного та медичного характеру, які надав батько. Тому немає підстав вважати, що висновок експерта є тенденційним щодо позиції матері та наданих нею консультативних висновків психологів і лікарів;
- надана представником батька рецензія від 10 січня 2017 року № 2075 на висновок судової експертизи, підготовлена співробітником ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа», не спростовує висновки експертизи та не є рівнозначним доказом;
- висновки психолога ПрАТ «Медичний центр «Добробут» від 25 липня 2013 року, 10 жовтня 2013 року, 5 лютого 2015 року ОСОБА_12 зафіксували загальну тривогу, фізіологічні симптоми, змішану та депресивну реакції, обумовлені розладом, що пов`язані з особою батька і його поведінкою; рекомендовано обмежити спілкування дитини з біологічним батьком, оскільки зустрічі з ним дестабілізують її стан, підвищують її тривожність;
- згідно з висновками лікаря-невролога ТОВ «Медичний центр «Євроклініка» ОСОБА_13 від 21 березня 2015 року , а також лікаря-невролога Медичного центру «Дитина» КМДКЛ № 2 від 26 березня 2015 року в сина є невротичні риси, астено-невротичний синдром із тривожно-фобічним розладом, нічним енурезом; рекомендована сімейна психотерапія та курс лікування;
- згідно з випискою № 392 від 18 травня 2015 року педіатричного відділення Національної дитячої спеціалізованого лікарні «Охматдит» із медичної карти стаціонарного хворого у дитини зафіксований неврозоподібний стан у формі жахів, нічного енурезу; рекомендовано усунути джерело хвороби та розладів стану здоров`я дитини, лікування;
- згідно з висновком ОСОБА_14 та психолога ОСОБА_15 ГО «Центр допомоги сім`ї» від 7 квітня 2015 року дитина надто травмована після останньої зустрічі з батьком, про нього не бажає говорити взагалі. Крім того, у сина виявлена гостра потреба у спокої, захисті та безпеці з боку родини, в якій проживає. Якщо такі потреби не будуть задоволені найближчим часом, це може зумовити збільшення травматизації дитини, дестабілізацію її психоемоційного стану, що загрожує здоров`ю, і надалі провокує виникнення внутрішньо-особистісного конфлікту та психосоматичних захворювань через незрілість нервової системи. Фахівці рекомендували розглянути питання щодо доречності спілкування дитини з біологічним батьком;
- зазначені висновки лікарів і психологів у сукупності з висновком судової психологічної експертизи дають підстави для висновку, що факт психологічного насильства з боку батька до дитини є доведеним належними та допустимими доказами;
- ураховуючи вік і стан здоров`я дитини, позбавлення батька батьківських прав буде відповідати її інтересам.

1.30. 12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив рішення апеляційного суду в справі № 753/5150/16 без змін.Зазначив, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, батько не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогою про поновлення батьківських прав.

1.31. У 2019 та 2020 роках батько звертався із позовом про поновлення його батьківських прав. Однак у справі № 753/658/19 Дарницький районний суд м. Києва 13 січня 2020 року постановив ухвалу про залишення позову без розгляду за заявою адвоката, яка тоді представляла інтереси батька. А у справі № 753/3121/20 його позов цей суд залишив без розгляду через повторну неявку позивача на судове засідання (судові повістки повернулися з відміткою «адресат відсутній»).

Право, яке підлягало застосуванню

2. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

2.1. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

2.2. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

2.3. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

2.4. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

2.5. Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (частини перша статті 169 СК України).

2.6. За змістом частини четвертої статті 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

2.7. Аналіз статей 164, 169 СК України свідчить, що:
підстави позбавлення батьківських прав корелюють із механізмом поновлення позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав можливе лише у випадках встановлення для цього передбачених законом підстав. Натомість якщо буде доведено, що підстави позбавлення батьківських прав відпали або ж змінилися настільки, що подальше позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини, то суд ухвалює рішення про поновлення батьківських прав;
поновлення батьківських прав - це зворотний процес до їх позбавлення, який має на меті відновлення юридичного зв`язку між батьками та дитиною, що був припинений судовим рішенням. Право суду поновити батьківські права не є абсолютним і залежить від того чи доведені позивачем відповідні підстави. Суд оцінює наскільки змінилася поведінка особи, обставини її життя та ставлення до виховання дитини;
підставою для ухвалення судом рішення про поновлення батьківських прав є сукупність таких обставин: (а) зміна поведінки особи, позбавленої батьківських прав; (б) усунення обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав; (в) відповідність рішення про поновлення батьківських прав інтересам дитини. Парламент у частині четвертій статті 169 СК України використав сполучники «та», «і», що дає підстави для висновку про те, що вказані обставини мають бути доведені у сукупності, а не одна із них. Обов`язок доказування цих обставин покладається на особу, яка звертається із позовом про поновлення батьківських прав;
ключовою умовою поновлення батьківських прав є відпадіння підстав, які слугували причиною для їх позбавлення. Якщо ж особа доводить, що відбулася зміна її поведінки, проте відсутні докази усунення обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав є неможливим.

2.8. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункти 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

2.9. Згідно з пунктом 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

2.10. Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

2.11. Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року в справі № 127/20368/21 (провадження № 61-10159св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2025 року у справі № 306/2788/23 (провадження № 61-4710св25)).

Ключове питання

3. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2017 року у справі №753/5150/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 . Суд апеляційної інстанції міркував так, що: «висновки лікарів та психологів у сукупності з висновком судової психологічної експертизи дають підстави для висновку, що факт психологічного насильства з боку відповідача відносно дитини є доведеним належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним доказам та не дослідив їх взаємний зв`язок, внаслідок чого, дійшов необґрунтованого і помилкового висновку про відсутність жорсткого поводження відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_17 , а тому безпідставно не застосував до спірних правовідносин пункт 3 частини першої статті 164 СК України і не позбавив відповідача батьківських прав. Враховуючи вік, стан здоров`я малолітнього ОСОБА_17 позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дитини. Зміна обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, а також поведінки останнього, не позбавляє відповідача ставити питання про поновлення батьківських прав».

3.1. При залишенні без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2017 року Верховний Суд зазначив: «пунктом 3 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім?ї» психологічним насильством в сім?ї є насильство, пов`язане з дією одного члена сім?ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров?ю. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. […] зазначені вище висновки лікарів та психологів у сукупності з висновком судової психологічної експертизи дають підстави для висновку, що факт психологічного насильства з боку відповідача відносно дитини є доведеним належними та допустимими доказами. А тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , оскільки таке буде відповідати інтересам дитини. При цьому судом враховано вік, стан здоров?я малолітнього ОСОБА_4 . […] Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав».

3.2. Київський апеляційний суд зробив висновок про відсутність підстав для поновлення батьківських прав позивача. Апеляційний суд міркував так: «підставою для поновлення батьківських прав є зміна поведінки особи, яка була позбавлена батьківських прав, а також зміна обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Колегія суддів встановила, що позивач був позбавлений батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_4 зазнав психологічної травматизації унаслідок зустрічей із батьком (позивачем), якби ці зустрічі продовжувалися це могло б призвести до збільшення травматизації дитини, до дестабілізації його психоемоційного стану, що було загрозою для здоров`я ОСОБА_4 , і в подальшому могло спровокувати виникнення внутрішньо-особистісного конфлікту та психосоматичних захворювань через незрілість нервової системи. Надаючи оцінку поданим позивачем характеризуючи документам, які, на переконання позивача, не було проаналізовані судом, а лише наведено їх перелік та зміст, колегія суддів констатує, що позивач продемонстрував реальні та позитивні зміни в характері й поведінці. Зокрема, він пройшов низку психокорекційних заходів, відвідував регулярні консультації з психологами, отримав висновки про відсутність у нього будь-яких психіатричних чи наркологічних проблем, а також підтвердження з боку експертів щодо його здатності усвідомлювати свої дії та відповідально ставитися до батьківських обов`язків. За результатами досліджень спеціалістів, ОСОБА_1 набув більш збалансованого, спокійного та урівноваженого світогляду, навчився ефективніше контролювати власні емоції та опанував інструменти ненасильницької комунікації. Його інтелектуальний рівень та мотивація налаштовані на забезпечення добробуту родини й гармонійний розвиток дитини. Експертами також встановлено, що наразі відсутні будь-які ознаки агресивних або деструктивних тенденцій у його поведінці, а виховні стратегії відповідають інтересам дитини. Разом із позитивними змінами в особистості та поведінці позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що головним критерієм вирішення питання про поновлення батьківських прав є пріоритет інтересів дитини, її психоемоційний комфорт і безпека. У межах сімейних правовідносин, коли йдеться про батьківство та відповідальність за дитину, закон та морально-етичні норми зобов`язують суд визначати, чи забезпечать дії батька (або матері) гармонійний розвиток дитини, задоволення її потреб та захист її прав. Саме тому одного лише факту позитивних змін у поведінці та ставленні позивача недостатньо, щоб дійти висновку про доцільність та безпечність поновлення батьківських прав. Для встановлення, чи підтримає дитина налагодження активних стосунків із батьком, чи перестала вона боятися спілкування з ним і чи отримала необхідну психологічну підтримку, позивачеві слід було подати відповідні переконливі, допустимі й достовірні докази. До таких належать, зокрема, висновки психолога, що підтверджують готовність і бажання дитини відновити контакт із батьком, а також дані про реальний стан її емоційного здоров`я. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що дитина вже не відчуває страху, повністю емоційно готова до зустрічей із позивачем і сприймає їх як безпечні та бажані. Крім того, клопотань про проведення судової психологічної експертизи з метою з`ясування дійсної думки та стану дитини з цього приводу не заявлялося. Оскільки пріоритетом держави та суспільства є забезпечення найкращих інтересів дитини, а відновлення батьківських прав можливе лише тоді, коли воно беззаперечно слугуватиме зміцненню здоров`я, щастя і повноцінного розвитку дитини, факт змін з боку батька сам по собі не може бути вирішальним. Потрібно переконатися, що така зміна ситуації дійсно буде на користь дитині, допоможе їй позбутися психологічного дискомфорту і матиме позитивний вплив на її подальше формування. У межах розгляду цієї справи відповідних доказів на підтвердження зазначеного позивач не надав».

4. У справі, що переглядалася:
ключове питання, яке постало перед судом касаційної інстанції, чи довів позивач підстави, передбачені частиною четвертою статті 169 СК України, для поновлення батьківських прав?
аналіз частини четвертої статті 169 СК України свідчить, що підставою для ухвалення судом рішення про поновлення батьківських прав є сукупність таких обставин: (а) зміна поведінки особи, позбавленої батьківських прав; (б) усунення обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав; (в) відповідність рішення про поновлення батьківських прав інтересам дитини. Парламент у частині четвертій статті 169 СК України використав сполучники «та», «і», що дає підстави для висновку про те, що вказані обставини мають бути доведені у сукупності, а не одна із них. Обов`язок доказування цих обставин покладається на особу, яка звертається із позовом про поновлення батьківських прав;
ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав на підставі пункту 3 частини першої статті 164 СК України - жорстоке поводження з дитиною;
в основу рішення суду про позбавлення позивача батьківських прав покладені висновки, які стосуються психоемоційного стану дитини, внаслідок впливу батька. Зокрема: висновок судової психологічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 13229/16-61 від 9 грудня 2016 року; висновки психолога ПрАТ «Медичний центр «Добробут» від 25 липня 2013 року, 10 жовтня 2013 року, 5 лютого 2015 року ОСОБА_12 ; висновки лікаря-невролога ТОВ «Медичний центр «Євроклініка» ОСОБА_13 від 21 березня 2015 року, а також лікаря-невролога Медичного центру «Дитина» КМДКЛ № 2 від 26 березня 2015 року; висновки ОСОБА_14 та психолога ОСОБА_15 ГО «Центр допомоги сім`ї» від 7 квітня 2015 року;
натомість в основу рішення суду про поновлення батьківських прав позивача покладені висновки, які стосуються психоемоційного стану батька. І в матеріалах справи відсутні докази, які б характеризували нинішній психоемоційний стан дитини, внаслідок впливу батька;
апеляційний суд вказав, що надані позивачем докази доводять зміну саме його характеру та поведінки. Тобто позивач довів наявність позитивних змін в його особистості та поведінці;
натомість позивач не довів те, що припинили існувати обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав, а саме - жорстоке поводження з дитиною (пункт 3 частини першої статті 164 СК України). Тому слушними є висновки апеляційного суду про те, що «для встановлення, чи підтримає дитина налагодження активних стосунків із батьком, чи перестала вона боятися спілкування з ним і чи отримала необхідну психологічну підтримку, позивачеві слід було подати відповідні переконливі, допустимі й достовірні докази. […] у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що дитина вже не відчуває страху, повністю емоційно готова до зустрічей із позивачем і сприймає їх як безпечні та бажані. Крім того, клопотань про проведення судової психологічної експертизи з метою з`ясування дійсної думки та стану дитини з цього приводу не заявлялося»;
у позивача не було перешкод заявити клопотання про проведення судової психологічної експертизи з метою з`ясування думки дитини;
парламент поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо поновлення батьківських прав враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини;
позивача позбавили батьківських прав внаслідок психологічного насильства щодо дитини. Під час ухвалення рішення про поновлення батьківських прав суд касаційної інстанції не виконав обов`язок, передбачений частиною четвертою статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»);
суд касаційної інстанції послався на розподіл тягаря доказування та вказав, що саме відповідачка мала надати докази психологічного насильства з боку позивача щодо дитини (пункт 84). Поза увагою суду касаційної інстанції залишилось те, що саме факти психологічного насильства з боку позивача щодо дитини стали підставою для позбавлення батьківських прав позивача. При цьому обов`язок доказування наявності підстав для поновлення батьківських прав покладається на особу, яка звертається із позовом про поновлення батьківських прав. Отже, саме на позивача ОСОБА_1 прокладено обов`язок довести, що відпали обставини, які були підставою для позбавлення його батьківських прав. Тому касаційний суд безпідставно поклав обов`язок доказування фактів психологічного насильства з боку позивача щодо дитини на відповідачку.

6. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу слід було задовольнити, оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя В. І. Крат

Суддя І. О. Дундар