ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10397/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/373/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. 
Виходячи із змісту судового рішення, 24 березня 2026 року близько 15 год. 36 хв.. в м. Тернополі по вул. Шептицького, 34, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BYD д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, здійснив наїзд на перешкоду, а саме пішохода ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. 

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні правопорушення, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 р в частині накладеного адміністративно стягнення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вважає оскаржувану постанову в частині обраного адміністративного стягнення безпідставною та необґрунтованою, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Вважає, що суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності.
На думку апелянта, судом в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, яке вчинено з необережності; особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; за місцем проживання характеризується позитивно; має вагітну дружину ОСОБА_3 ; є особою з інвалідністю 3-ї групи; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
Також вказує, що транспортний засіб необхідний йому у повсякденній роботі, оскільки він є фізичною особою-підприємцем, та здійснюю свою підприємницьку діяльність у місті Волочиськ, Хмельницького району, Хмельницької області.
Вважає, що стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.
Просить змінити адміністративне стягнення у виді позбавлення ОСОБА_1 постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року, на адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як розгляд справи відбувся без його участі, повний текст оскаржуваної постанови отримав 05 червня 2026 року. 

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2026 р., в частині застосованого адміністративного стягнення та застосувати до нього адмінстягнення у виді штрафу; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків. 
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається із матеріалів провадження, розгляд справи судом першої інстанції проводився за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . 
Як вбачається із долученого до апеляційної скарги трекінгу отримання постанови засобами поштового зв`язку “Укрпошта”, копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 р. ОСОБА_1 отримав 05 червня 2026 року. (а. с. 32) 
Апеляційну скаргу на вказану постанову місцевого суду подано ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 10 червня 2026 р., через канцелярію суду, що підтверджується штампом вхідної документації Тернопільського міськрайонного суду. (а. с. 26) 
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, у повній мірі не дотримався. 
Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адмінвідповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення. 
Санкція ст.124 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.
При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкції ст.124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності.
Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення вважаю безпідставним та необґрунтованим.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість. 
Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, яке вчинено з необережності; особу порушника ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується за місцем проживання; є інвалідом ІІІ групи (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 ); обставини, що пом`якшують відповідальність, до яких суд відносить повне визнання вини та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.
З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, необхідно змінити та обрати йому стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року. 
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити. 
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, в частині застосованого адміністративного стягнення, — змінити і застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя