Справа № 214/982/25
2/214/582/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
26 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І.,
представника позивача – адвоката Жданюк Т.С.,
представника відповідача – Заборського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/982/25 за позовною заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Жданюк Тетяни Сергіївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Жданюк Т.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою 28.01.2025, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 10 751,95 грн. щомісячно – до досягнення нею 23-річного віку або до закінчення навчання, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 270,00 грн.
Пред`явлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 11.04.2006, відповідний актовий запис №221, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1 . Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Станом на теперішній час батьки ОСОБА_1 розлучені та проживають у різних країнах. З початку військової агресії російської федерації на території України ОСОБА_1 та її матір – ОСОБА_3 вимушені були евакуюватись до іншої країни – Чеської Республіки, де і перебувають дотепер. Після отримання ОСОБА_1 атестату про повну загальну середню освіту, позивачка змушена продовжувати знаходитись у Чеській Республіці так як військова ситуація в країні не змінилась. У Чеській Республіці ОСОБА_1 та її мати – ОСОБА_3 , мають місце проживання у хостелі, який розташований у АДРЕСА_1 , на підставі договору на проживання за реєстровим номером 611-604-2/2024. Вартість щомісячного проживання на одну особу у двомісній кімнаті становить 4 220,00 чеських крон, що підтверджується Договором на проживання. У 2023 році ОСОБА_1 вступила до вищого навчального закладу Чеської Республіки для отримання професії і здобуття освіти. Відповідно до довідки з місця навчання від 11.12.2024, виданої Технічним університетом у м. Брно, ОСОБА_1 навчається в академічному році 2024/2025 на 2-му курсі на очній формі навчання за програмою бакалаврату «Економіка підприємства» на факультеті підприємництва Технічного університету в Брно. Академічний рік 2024/2025 починається 01.09.2024 і закінчується 31.08.2025. Стандартний термін навчання за навчальною програмою становить 3 роки. Навчання надається безкоштовно. Навчання триватиме три роки до закінчення третього академічного року, тобто до 30.06.2026. Відповідно до договору на проживання, укладеного між позивачем та Технічним університетом у м. Брно, ОСОБА_1 орендує у гуртожитку навчального закладу для тимчасового проживання на навчальний рік одне ліжко-місце/кімнату з основним обладнанням. Вартість щомісячного проживання у гуртожитку становить 4 867,00 чеських крон. Загалом позивач щомісячно витрачає 9 087,00 чеських крон на проживання та навчання на території Чеської республіки.
У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 10 751,95 грн. щомісячно – до досягнення нею 23-річного віку або до закінчення навчання, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 270,00 грн.
Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Не погоджуючись із позовними вимогами, 21.02.2025 від представника ОСОБА_2 – адвоката Заборського О.В., до суду надійшов відзив на позовну заяву, шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на відсутність у відповідача ОСОБА_2 достатніх матеріальних можливостей для сплати аліментів у сумі 10 751,95 грн. щомісячно. Зазначив, що ОСОБА_2 не здійснює трудової діяльності, отримує пенсію по інвалідності, є особою з інвалідністю III групи, у зв`язку з чим має обмежену працездатність та постійні витрати на власне лікування. Крім того, представник зазначає на наявність у ОСОБА_2 на утриманні матері похилого віку 1947 року народження, яка проживає разом із ним, отримує мінімальну пенсію за віком та потребує стороннього догляду. Представник відповідача зазначає, що значна частина доходів ОСОБА_2 спрямовується на придбання лікарських засобів, продуктів харчування та оплату житлово-комунальних послуг, що, на його думку, підтверджується банківськими виписками, долученими до відзиву. При цьому представник зазначає, що лише витрати ОСОБА_2 на медикаменти за попередній рік становили значну суму, що істотно перевищує його реальні фінансові можливості. Водночас відповідач ОСОБА_2 не заперечує наявності обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, однак вважає, що заявлений розмір аліментів не відповідає принципам розумності та справедливості, а також не враховує його стан здоров`я, матеріальне становище та наявність інших осіб, яких він утримує. З урахуванням наведеного представник відповідача просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно.
28.02.2025 від представника ОСОБА_1 – адвоката Жданюк Т.С. надійшла відповідь на відзив, шляхом доставлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», в якій представник заперечила проти доводів представника ОСОБА_2 – адвоката Заборського О.В., вказавши, що вони є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та не спростовують заявлених позовних вимог. Представник позивача зазначила, що доводи представника відповідача про незадовільний матеріальний стан ОСОБА_2 , наявність інвалідності та утримання непрацездатних батьків не підтверджують неможливості виконання ним обов`язку щодо утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність у відповідача реальної можливості надання матеріальної допомоги. Представник позивача звернула увагу, що відповідно до положень ст.ст.199-200 СК України, обов`язок батьків щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, виникає за умови наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, а тому визначальним у даній категорії спорів є саме встановлення судом реального майнового стану платника аліментів у сукупності з іншими істотними обставинами. Також у відповіді на відзив представник зазначила, що надані відповідачем ОСОБА_2 докази витрат на лікування та підтвердження його соціального статусу не містять достатніх відомостей щодо загального матеріального становища відповідача, зокрема не відображають розміру його доходів, наявності майна та інших активів, що відповідно до ст.182 СК України мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Крім того, представник позивача наголосила, що подані відповідачем ОСОБА_2 документи не є достатніми та належними доказами у розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки не дозволяють встановити повний обсяг його матеріальних можливостей. У відповіді на відзив також зазначено, що позивач ОСОБА_1 продовжує навчання на денній формі за кордоном, не має самостійного доходу та перебуває на утриманні матері, у зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки, що узгоджується з положеннями ст.199-200 СК України та міжнародними стандартами захисту прав дитини на освіту та належний рівень життя. Таким чином, представник позивача вважає, що доводи відповідача та його представника є безпідставними та не спростовують заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Протокольною ухвалою суду від 24.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 23 червня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. 
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року судом постановлено окрему ухвалу суду за заявою представника позивача. Крім того, 03 лютого 2026 року судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
18.03.2026 від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Жданюк Т.С. до суду надійшли письмові пояснення у справі, в яких викладено позицію позивача з урахуванням доказів, витребуваних судом. Представник позивача у письмових поясненнях також зазначає, що 24.04.2025 в судовому засіданні, в межах наявних процесуальних можливостей доступу до відомостей Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отримано інформацію (відповідь №1316029 від 24.04.2025), якою підтверджується факт працевлаштування відповідача ОСОБА_2 у ТзОВ «БАДМ» та отримання ним регулярного доходу у вигляді заробітної плати у середньомісячному розмірі 15 453,66 грн. Крім того, 19.06.2025 позивачем до матеріалів справи долучено інформаційну довідку №425337491 від 05.05.2025, отриману з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який є загальнодоступним джерелом офіційної інформації. Зазначеною довідкою підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є власником п`яти об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 45,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 5,5998 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0034); земельної ділянки площею 0,0257 га (кадастровий номер 6521882500:01:069:0002); земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 6521882500:01:068:0002); земельної ділянки площею 5,6002 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0032). Також встановлено, що зазначена земельна ділянка площею 5,6002 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0032) 29.05.2024 передана відповідачем ОСОБА_2 у строкове платне користування строком на 10 років із правом пролонгації. На виконання ухвали суду від 03.02.2026 про витребування доказів, 19.02.2026 року Зеленодольською міською радою надано до суду копію договору оренди землі від 29.05.2024, укладеного з відповідачем ОСОБА_2 строком на 10 років, відповідно до якого останній отримує регулярний дохід у вигляді орендної плати у розмірі 5 443,00 грн. щомісячно.На виконання ухвали суду від 23 червня 2025 року про витребування доказів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 07.08.2026 року надано відповідь №0400-010406-7/150155, відповідно до якої підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком у розмірі 15 224,46 грн. щомісячно. Крім того, згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010406/7/33219 від 24.02.2026 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримує страхові виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності (регресні виплати), у розмірі 13 637,20 грн. щомісячно. Таким чином, сукупний щомісячний дохід відповідача, з урахуванням офіційно підтверджених джерел доходу, становить орієнтовно понад 45 000 грн. Наявність у відповідача ОСОБА_2 постійних офіційних доходів, а також об`єктів нерухомого майна та доходів від їх використання, свідчить про його належний майновий стан та платоспроможність, що підтверджується доказами у їх сукупності. За таких обставин представник позивача вважає, що відповідач ОСОБА_2 має об`єктивну та підтверджену можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання, у розмірі, заявленому у позовній заяві, який не перевищує частину загального доходу відповідача.
Крім того, представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Заборським О.В. до матеріалів справи подано письмові пояснення, відповідно до яких сторона відповідача змінила раніше висловлену позицію та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зазначених письмових поясненнях представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Зокрема, вказує, що обґрунтування позову ґрунтується на договірних зобов`язаннях, строк дії яких, на думку сторони відповідача, закінчився, у зв`язку з чим відповідні правовідносини втратили чинність на момент звернення до суду. Також представник відповідача зазначає про відсутність доказів фактичного понесення заявлених витрат, на які посилається позивач, та вважає, що позов фактично спрямований на стягнення коштів на утримання двох осіб, що, на його думку, не підтверджено матеріалами справи. Окрім цього, у письмових поясненнях зазначено, що до матеріалів справи не надано доказів звернення повнолітньої дитини до відповідача щодо надання матеріальної допомоги, а також наголошено, що позовні вимоги, на його думку, ґрунтуються на припущеннях. Представник відповідача також посилається на стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 , зокрема на наявність у нього інвалідності, як обставину, що має значення для оцінки його матеріального та фізичного стану. З урахуванням викладеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та покласти судові витрати на позивача.
Присутня в судовому засіданні 20.05.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Жданюк Т.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що доводи відповідача щодо відсутності належних доказів навчання доньки є безпідставними, оскільки факт здобуття нею освіти є очевидним для обох батьків, які обізнані про місце та умови її навчання. Також представник позивача звернула увагу суду, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштованою та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати та пенсійних виплат, інших дітей, які перебувають на його утриманні, не має. Окремо зазначила, що інтереси дитини (повнолітньої доньки, яка продовжує навчання) є першочерговими та такими, що підлягають пріоритетному захисту, а обов`язок батьків щодо участі в її утриманні є рівним і не може бути звуженим через суб`єктивну оцінку відповідачем свого матеріального становища.
Присутній у судовому засіданні 20.05.2026 представник ОСОБА_2 – адвокат Заборський О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на скрутне матеріальне становище відповідача у зв`язку зі станом здоров`я самого ОСОБА_2 та необхідністю утримання ним матері, яка є особою похилого віку. Додатково зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення заявлених витрат, а також не підтверджено належним чином розмір таких витрат та їх необхідність. Представник відповідача вказав, що надані позивачем докази не свідчать про обов`язок відповідача компенсувати витрати у заявленому розмірі та не підтверджують обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі. З урахуванням наведеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 про свою участь в судовому засіданні не заявила, будучи повідомленою належним чином у встановленому законом порядку.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. 
Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 11.04.2006, актовий запис №221, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 . Батьками ОСОБА_1 у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10). 
Судом також встановлено, що після виїзду з території України у зв`язку з введенням воєнного стану ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 проживає на території Чеської Республіки. З 2024 року місцем їх проживання є хостел, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується аналізом змісту відповідної довідки про проживання та договором на проживання №611-604-2/2024, наявними в матеріалах справи (а.с.11-18). 
Відповідно до довідки з місця навчання, виданої Технічним університетом у м. Брно, ОСОБА_1 навчається на другому курсі за програмою бакалаврату «Економіка підприємства» за денною формою навчання. Нормативний строк навчання становить три роки, а орієнтовна дата його завершення – 30.06.2026, що підтверджується аналізом змісту відповідної довідки навчального закладу (а.с.22). 
У зв`язку з навчанням у Технічному університеті м. Брно, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 на період навчання проживає у студентському гуртожитку. Під час канікул позивачка проживає разом із матір`ю за адресою хостелу у АДРЕСА_1 . 
Відповідно до договору на проживання №611-604-2/2024 вартість проживання у зазначеному хостелі становить 8 440,00 чеських крон на двох осіб. Враховуючи, що у хостелі проживають ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 , витрати на проживання, які припадають на позивачку, становлять 4 220,00 чеських крон на місяць (а.с.17). 
Крім того, на період навчання ОСОБА_1 проживає у м. Брно та орендує місце для проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . Вартість проживання становить 4 867,00 чеських крон на місяць, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.28).
Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України).
Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Як слідує з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Із системного аналізу ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23-х років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). На цьому також акцентована увага у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06.08.2018 у справі №748/2340/17.
Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Верховний Суд в постанові від 13.04.2021 у справі №308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
При цьому, суд зауважує, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як слідує з обставин, якими представник позивача обґрунтував позов, пред`явлений в інтересах ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком ОСОБА_1 , добровільно не надає матеріальну допомогу на її утримання, яка після досягнення повноліття продовжила навчання та з 2024 року є здобувачем освіти за денною формою навчання, в результаті чого позбавлена можливості офіційно працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно. Наразі вона перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері ОСОБА_4 .
Стосовно відповідача ОСОБА_2 , то із наданих його представником доказів встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до довідки до акта огляду МСЕК, серії 12 ААБ за №627265 від 22.09.2020, має інвалідність ІІІ групи з 01.10.2020, причина інвалідності – професійне захворювання, встановлена на строк – безстроково, підстава – акт огляду МСЕК №1288 (а.с.63).
Крім того, ОСОБА_2 , відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА за №079244 від 22.09.2020, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках – 65 % (а.с.64).
Відповідно до довідки витребуваної судом з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, відповідь №1316029 від 24.04.2025 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримував дохід з ТзОВ «БАДМ» у виді заробітної плати в період з жовтня 2024 року до грудня 2024 року, а саме: у жовтні 2024 року – 4 292,68 грн., у листопаді 2024 року – 15 453,06 грн., у грудні 2024 року – 13 736,59 грн., з урахуванням суми податку (а.с.93).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 є власником п`яти об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 45,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 5,5998 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0034); земельної ділянки площею 0,0257 га (кадастровий номер 6521882500:01:069:0002); земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 6521882500:01:068:0002); земельної ділянки площею 5,6002 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0032.
Крім того, відповідно до зазначених відомостей, земельна ділянка площею 5,6002 га (кадастровий номер 6521882500:09:023:0032) 29.05.2024 передана відповідачем ОСОБА_2 у строкове платне користування строком на 10 років із правом пролонгації, дата закінчення дії договору – 29.05.2034 (а.с.103-104). 
Відповідно до змісту договору оренди землі від 29.05.2024, разом із актом приймання-передачі земельної ділянки, яка надається в оренду, укладеного із ОСОБА_2 як орендодавцем, та ОСОБА_5 як орендарем, ОСОБА_5 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 5,6002 га, яка розташована на території Високопільської ОТГ Бериславського району Херсонської області за межами с. Нововознесенське, кадастровий номер 6521882500:09:023:0032. Згідно з умовами зазначеного договору орендна плата за користування земельною ділянкою становить 5 443 грн. на місяць та підлягає сплаті орендарем у порядку та строки, визначені договором. (а.с.179-188). 
Разом з тим, відповідно до довідки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 07.08.2026, відповідь №0400-010406-7/150155, відповідач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком у розмірі 15 224,46 грн. щомісячно (а.с.148-150). Крім того, згідно з відповіддю ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №0400-010406/7/33219 від 24.02.2026 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримує страхові виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності (регресні виплати), у розмірі 13 637,20 грн. щомісячно (а.с.191-192).
Суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо наявності на утриманні ОСОБА_2 його матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представник відповідача посилався на те, що остання проживає разом із відповідачем, отримує мінімальну пенсію за віком та потребує стороннього догляду. Водночас на підтвердження зазначених обставин відповідачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне перебування ОСОБА_6 на його утриманні, обсяг та характер матеріальної допомоги, що надається їй відповідачем, а також про її неспроможність самостійно забезпечувати власні життєві потреби. Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності або відсутності у ОСОБА_6 інвалідності, встановлених медичних показань до постійного стороннього догляду, потреби в сторонній допомозі чи інших обставин, які б об`єктивно підтверджували її перебування на утриманні відповідача ОСОБА_2 . Сам по собі факт досягнення особою похилого віку та зазначення року її народження не є достатнім доказом потреби у сторонньому догляді або матеріальному утриманні з боку відповідача. 
За таких обставин посилання сторони відповідача на наявність у ОСОБА_2 на утриманні матері похилого віку є лише твердженнями, які не підтверджені належними доказами та не можуть бути покладені судом в основу висновку про істотне погіршення його матеріального становища чи наявність обставин, що обмежують його можливість виконувати обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
При цьому суд бере до уваги, що у подальших письмових поясненнях представник відповідача фактично змінив первісно заявлену ним правову позицію. Якщо у відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечувала обов`язок ОСОБА_2 щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та представник просив лише зменшити розмір аліментів з огляду на стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище та нібито наявність на утриманні матері похилого віку, то у подальшому представник відповідача вже просив повністю відмовити у задоволенні позову. Водночас така зміна правової позиції не була підкріплена новими належними та допустимими доказами, які б підтверджували наведені заперечення, а тому сама по собі не спростовує доводів позивача та не впливає на оцінку судом зібраних у справі доказів.
Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що потреба особи у постійному сторонньому догляді має підтверджуватися належними медичними документами, зокрема відповідними висновками ЛКК, висновками МСЕК чи іншою медичною документацією, яка б свідчила про нездатність особи самостійно забезпечувати свої життєві потреби через стан здоров`я.
Окрім того, на підтвердження своїх доводів щодо значних витрат на лікування відповідачем ОСОБА_2 надано виписку з рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка містить відомості про здійснення платежів за лікарські засоби та медичні товари за період з 10.01.2022 до 03.02.2025. 
Оцінюючи зазначений доказ відповідно до вимог ст.ст.76-80, 89 ЦПК України, суд враховує, що позов у даній справі подано 28.01.2025. Відтак частина відомостей, відображених у наданій виписці, стосується періоду після звернення позивача ОСОБА_1 до суду та не може свідчити про незадовільне матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 на момент виникнення спірних правовідносин.
Крім того, сама по собі наявність банківських операцій із придбання лікарських засобів не є безумовним підтвердженням необхідності понесення саме таких витрат, їх систематичності, обов`язковості та безпосереднього зв`язку із захворюваннями відповідача. Надана виписка не містить відомостей щодо призначення відповідних лікарських засобів лікарями, необхідності їх постійного застосування, тривалості лікування та фактичного розміру щомісячних витрат на медичне забезпечення. Також суд враховує, що наведена виписка охоплює значний часовий проміжок - понад три роки, а тому не дає можливості встановити фактичний розмір регулярних витрат відповідача ОСОБА_2 на лікування, саме на час розгляду справи та вирішення спору. 
За відсутності належних медичних документів, які б підтверджували необхідність постійного придбання відповідних лікарських засобів та розмір пов`язаних із цим витрат, зазначена банківська виписка не може бути визнана достатнім доказом того, що витрати на лікування істотно обмежують можливість відповідача ОСОБА_2 надавати матеріальне утримання своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання.
Доводи представника відповідача про ненадання позивачем підтверджуючих документів щодо витрат на проживання доньки за межами України суд оцінює критично, оскільки сам по собі факт навчання дитини за денною формою у закладі вищої освіти в іншій державі об`єктивно передбачає необхідність несення витрат на проживання, харчування, проїзд, придбання навчальних матеріалів та забезпечення повсякденних потреб. Відсутність окремих розрахункових документів щодо кожної витрати не спростовує факту потреби повнолітньої дитини у матеріальному забезпеченні під час навчання та не звільняє батьків від обов`язку брати участь у його утриманні.
Разом з тим, суд враховує, що при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, вирішальне значення має не лише документальне підтвердження кожної окремої витрати, а й встановлення факту потреби дитини у матеріальній допомозі та наявності у платника аліментів реальної можливості її надавати. При цьому розмір аліментів не повинен обмежуватися виключно фактично підтвердженими витратами, а має визначатися з урахуванням усіх обставин, передбачених ст.ст.182, 200 СК України, принципів розумності, справедливості та співмірності. 
Суд бере до уваги, що заявлений представником позивача розмір аліментів, який становить 10 751,95 грн. щомісячно, з урахуванням встановлених судом доходів відповідача, наявності у нього нерухомого майна та доходу від передачі земельної ділянки в оренду, а також відсутності належних доказів перебування на його утриманні інших осіб, не є надмірним та відповідає як потребам повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, так і матеріальним можливостям відповідача.
Окрім того, сам по собі факт встановлення відповідачу ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи та втрати професійної працездатності у відповідному відсотковому вираженні, не є безумовною підставою для звільнення останнього від обов`язку щодо утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, або для істотного зменшення розміру аліментів. Навпаки, з досліджених судом доказів вбачається, що, незважаючи на стан здоров`я, відповідач ОСОБА_2 отримує декілька постійних джерел доходу, зокрема пенсію за віком, страхові виплати та дохід від трудової діяльності, що свідчить про наявність у нього реальної можливості надавати матеріальну допомогу дочці.
Разом з тим, суд критично оцінює доводи представника відповідача – адвоката Заборського О.В., щодо відсутності доказів звернення ОСОБА_1 до батька з вимогою або проханням про надання матеріального утримання. 
Відповідно до положень ст.ст.199-200 СК України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, виникає за наявності передбачених законом умов і не ставиться у залежність від факту попереднього звернення такої дитини до одного з батьків із відповідною вимогою. 
Отже, відсутність у матеріалах справи доказів звернення повнолітньої дитини до відповідача ОСОБА_2 щодо надання матеріальної допомоги сама по собі не спростовує існування встановленого законом обов`язку батька щодо її утримання та не може розцінюватися як обставина, що звільняє його від виконання такого обов`язку або виключає право дитини на отримання відповідного утримання.
Оцінюючи сукупність наданих сторонами доказів, матеріальне становище сторін, характер та тривалість навчання повнолітньої доньки, необхідність її проживання за межами України під час здобуття освіти, відсутність у відповідача ОСОБА_2 інших дітей на утриманні, наявність у нього постійного офіційного доходу у вигляді заробітної плати, пенсії та страхових виплат, наявність у нього нерухомого майна і доходу від передачі земельної ділянки в оренду, а також враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд дійшов висновку, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 751,95 грн. щомісячно є обґрунтованим, співмірним потребам позивачки та таким, що відповідає матеріальним можливостям відповідача. Зазначений розмір аліментів забезпечує належний баланс між потребою повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, і майновими можливостями платника аліментів, не становить для відповідача надмірного майнового тягаря та узгоджується з вимогами ст.ст.182, 199-200 СК України. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У разі задоволення позову такі витрати покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження обставин, на які посилалася позивач ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог, до суду були подані документи, складені іноземною мовою, зокрема документи щодо навчання та проживання ОСОБА_1 на території Чеської Республіки. З метою подання зазначених документів до суду позивачкою були понесені витрати на їх письмовий переклад українською мовою та нотаріальне засвідчення правильності такого перекладу у загальному розмірі 3 270,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.30-33).
Оскільки зазначені витрати були фактично понесені ОСОБА_1 та безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи, є документально підтвердженими та необхідними для реалізації права на судовий захист, суд доходить висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Визначаючи період, в межах якого слід здійснювати стягнення аліментів, суд виходить з вимог ч.1 ст.191, ч.1 ст.199 СК України, які в сукупності встановлюють, що аліменти на повнолітніх сина/доньку, які продовжують навчання, присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та стягуються до досягнення 23-х років, але не більше, ніж до припинення навчання.
З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 , діючи через представника, звернулася до суду з позовною заявою 28.01.2025, тому стягнення аліментів слід здійснювати саме з 28.01.2025.
У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи, що позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, тому судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. (за ставками, що діяли на момент пред`явлення позову до суду) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273-274, 277, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги за позовною заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Жданюк Тетяни Сергіївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання – задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  аліменти на її утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 10 751,95 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 28.01.2025 та до досягнення нею 23-річного віку, але не більше, ніж до припинення навчання.
Стягнути з ОСОБА_2  в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.20 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з ухвалення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .
Адвокат Жданюк Тетяна Сергіївна, РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3756 видане 23.01.2020 Радою адвокатів Дніпропетровської області, адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Січова, буд. 115.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Адвокат Заборський Олександр Валентинович, РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №11 видане 01.07.2019 Радою адвокатів Донецької області, адреса: АДРЕСА_6 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено протягом 5 (п`яти) днів з дня складання його вступної та резолютивної частин.

Суддя           О.І. Євтушенко