ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 травня 2026 року	Справа №160/7849/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

31.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідачі), в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.03.2026 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів і військовозобов`язаних, ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 окремого штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НОМЕР_2 окремого штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 ОСОБА_1 визнано винним у колабораційній діяльності (ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України) та засуджено до 3 років позбавлення волі з 10-річною забороною обіймати певні посади у сфері зовнішньоекономічної діяльності. На підставі угоди про визнання винуватості та ст. 75 КК України засудженого звільнено від основного покарання з іспитовим строком на 1 рік і покладенням обов`язків періодично реєструватися та повідомляти орган пробації про зміну місця проживання чи роботи. Не зважаючи на наявність непогашеної судимості, 08.03.2026 наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 №1097 позивач був призваний на військоу службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_1 . Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 01.05.2026, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
09.04.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 як порушника правил військового обліку та за результатами ВЛК від 07.03.2026 його визнано придатним до служби, що стало підставою для видання наказів про призов та направлення до військової частини від 08.03.2026. Відповідні документи, які свідчать про наявність підстав для отримання відстрочки та/або бронювання від мобілізації, виключення з військового обліку позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надавав. Відповідач наголошує, що іспитовий строк позивача за вироком від 26.06.2025 (за колабораційну діяльність) закінчився 04.03.2026, тобто до моменту мобілізації; призов був узгоджений з командиром військової частини, а заперечень щодо неможливості служби від позивача не надходило. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №160/2592/23, відповідач стверджує, що призов під час мобілізації є незворотним актом, і навіть визнання його протиправним не призводить до автоматичного відновлення попереднього стану особи.
09.04.2026 від представника позивача на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин до суду до суду надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2026 № 87 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу. Також, до матеріалів справи долучено лист Соборного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 11.03.2026 № 21/31/1031-26, згідно якого ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, засуджена вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік та позбавленням права обіймати певні посади строком на 10 років; при цьому вказано, що строк виконання додаткового покарання триває до 29.07.2035, а на засудженого покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі №932/2537/25 (провадження №1-кп-932-312-25) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 04.03.2025, у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері зовнішньоекономічних відносин на строк 10 років. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік і покладенням обов`язків періодично реєструватися та повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Вирок Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі №932/2537/25 (провадження №1-кп-932-312-25) набрав законної сили 29 липня 2025 року.
Згідно листа Соборного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 11.03.2026 № 21/31/1031-26, ОСОБА_1 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 року за ч.5 ст.27;ч.2 ст. 28 та ч.4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері зовнішньо-економічних відносин на строк 10 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік. Вирок набрав законної сили 29.07.2025 року. Закінчення додаткового строку покарання - 29.07.2035 року. При цьому, на засудженого вироком суду покладено обов`язки відповідно до п.1 та п.2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
З матеріалів відзиву вбачається, що групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з працівниками поліції позивач був доставлений (супроводжений) до відповідача 07.03.2026 року.
07.03.2026 року черговою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнано позивача придатним до військової служби за гр. ІІ ст. 46в, 39в, 23в, згідно довідки від 07.03.2026 року № 2026-0307-1937-5055-0. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.03.2026 року № 1097 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» позивач з 08.03.2026 року призваний відповідно до мобілізаційного призначення і направлений до військової частини НОМЕР_1 . 
Так, ОСОБА_1 знято з військового обліку 08.03.2026 року ((аб. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37) (мобілізація) які призвані чи прийняті на військову службу)) на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.03.2026 року № 1098 «Про зняття з військового обліку військовозобов`язаних та резервісті призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2026 №87, ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з 23.03.2026 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Вважаючи, такі дії відповідачів протиправними, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Приписами п.20 ч.1 ст.106 Конституції України визначено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом натеперішній час.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
В Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ), визначені правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею першою Закону № 3543-XII встановлено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3).
Статтею другою Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Відповідно до частини першої ст. 4 Закону №2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
За приписами ч. 2 ст. 4 Закону №2232-ХІІ визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Згідно ч. 4 ст. 39 Закону №2232-ХІІ на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
В п. 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 зазначено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані зокрема: засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, відповідно до приписів Закону №2232-ХІІ та Порядку №560 особи, засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, не можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації.
Як вище встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі №932/2537/25 (провадження №1-кп-932-312-25) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 04.03.2025, у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері зовнішньо-економічних відносин на строк 10 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік. 
Вирок набрав законної сили 29.07.2025 року. 
Закінчення додаткового строку покарання - 29.07.2035 року. 
При цьому, на засудженого вироком суду покладено обов`язки відповідно до п.1 та п.2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Згідно частини першої ст. 89 Кримінально кодексу України, такими, що не мають судимості, визнаються: 1) особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.
Таким чином, на дату вчинення органом ТЦК та СП мобілізації позивача (08.03.2026), останній мав непогашену судимість (зокрема, строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку) та обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Правопорушення, передбачені статтею 111-1 КК України «Колабораційна діяльність» є кримінальними правопорушеннями проти основ національної безпеки України (розділ I Особливої частини КК України)
Таким чином, позивач засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України, який відноситься до правопорушень проти основ національної безпеки України, а тому на нього поширюються виключення, наведені у ч.2 ст.4, ч.4 ст.39 Закону №2232-ХІІ та п.4 Порядку №560.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідно до приписів чинного законодавства на момент призову 08.03.2026 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки був засуджений за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України і судимість останнього не погашена та не знята в установленому законом порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення №154 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 1 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За приписами п. 9 Положення №154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: 
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; 
здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно п.11 Положення №154 визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони;
Таким чином, саме на ІНФОРМАЦІЯ_6 покладено функції щодо військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснення мобілізаційних заходів, в тому числі, визначення осіб, які не підлягають мобілізації в силу приписів закону.
Проте, здійснюючи призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, в особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_6 не пересвідчився, чи підлягає призову позивач та чи є законодавчі обмеження щодо його призову.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Однак, як встановлено за результатами розгляду справи, оспорюваний наказ про мобілізацію позивача зазначеним критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає.
З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.03.2026 року № 1097 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, отже є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, суд зазначає наступне.
Приписами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ визначено, що початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2026 №87, солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з 23.03.2026 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Підставою зазначено: поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпро №2535 від 08 березня 2026 року (вх. №С2797 від 08 березня 2026), мобілізаційна директива ІНФОРМАЦІЯ_7 від 28.02.2026 №Д-116/4/дск/м.
Отже з 23.03.2026 статус позивача з військовозобов`язаного змінився на статус військовослужбовця.
Організацію обліку військовослужбовців у військових частинах, визначено в Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за №1407/38743 (далі Інструкція № 280).
Відповідно до п. 2 розділу XII Інструкції № 280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції. Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції № 280 визначено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця. Зараховування до списків особового складу військової частини або виключення із них здійснюється із поіменним зазначенням кожного військовослужбовця в наказі по стройовій частині.
З зазначених приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, вбачається, що при прийнятті 23.03.2026 року наказу №87 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , командир військової частина НОМЕР_1 не мав підстав піддавати сумніву, що направляючи позивача до військової частини ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав для мобілізації позивача на військову службу.
За приписами ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1911 №1934-XII, Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.
Таким чином, саме на Збройні Сили України покладено функцію оборони території України в умовах діючого на даний час воєнного стану, а тому позивач як засуджена особа за колабораційну діяльність (стаття 111-1 КК України), не може проходити військову службу в складі Збройних Сил України.
При цьому приписами чинного законодавства визначено заборону формування Збройних Сил України особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі №932/2537/25, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері зовнішньоекономічних відносин на строк 10 років.. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік і покладенням обов`язків періодично реєструватися та повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Доказів, що судимість погашена або знята в установленому законом порядку з ОСОБА_1 до суду не надано.
Суд звертає увагу, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте проходження військової служби в Збройних Силах України, ОСОБА_1 який визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 111-1 КК України (кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України), суперечить приписам вимог ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 39 Закону №2232-ХІІ та п.4 Порядку №560.
У справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року) ЄСПЛ наголошено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Приписами ч. 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Підсумовуючи викладене, враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, з метою ефективного захисту прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд доходить висновку про необхідність: 
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.03.2026 № 1097 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у частині призову ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2026 № 87 у частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 відновити статус ОСОБА_1 як військовозобов`язаного та взяти його на військовий облік, із внесенням до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальних відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 незнятої та непогашеної судимості за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України згідно вироку Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі № 932/2537/25.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 2129,92 грн, що документально підтверджується квитанцією № 6124-0394-5882-7314 від 30.03.2026.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2129,92 грн підлягає стягненню на користь позивача пропорційно з обох відповідачів по 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Відповідно до частини четвертої ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно частини п`ятої ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.03.2026 № 1097 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у частині призову ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2026 № 87 у частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 відновити статус ОСОБА_1 як військовозобов`язаного та взяти його на військовий облік, із внесенням до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальних відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 незнятої та непогашеної судимості за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України згідно вироку Шевченківського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 у справі № 932/2537/25.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець