П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5716/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
21.07.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови врахувати при обчисленні пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», довідку про заробітну плату від 05.10.2023 №1143 за період роботи з 12.09.1984 по 06.11.1989, виданої пао "мурманський траловий флот";
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплачувати пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням довідки про заробітну плату від 05.10.2023 №1143 за період роботи з 12.09.1984 по 06.11.1989, виданої пао "мурманський траловий флот", починаючи з 30.01.2024 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розрахунку пенсії ГУПФУ не враховує заробіток за період роботи з 12.09.1984 по 06.11.1989 у мурманському траловому флоті.
Оспорюючи правомірність та обґрунтованість дій ГУПФУ, позивач зазначає, що зарахування цього періоду робіт та заробітку гарантоване чинними на той час міжнародними угодами з питань пенсійного забезпечення, а відсутність в ГУПФУ технічної можливості здійснити перевірку відомостей стосовно стажу та доходу, набутих на території російської федерації, не може впливати на право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції, керуючись чинними у спірний період робіт міжнародними угодами між України та росією щодо пенсійного забезпечення і положеннями статті 58 Конституції України, виходив з того, що документи для пенсійного забезпечення, видані роботодавцями на території росії до 01.01.2023, підлягають прийняттю в Україні без легалізації.
Поряд з цим, на необхідних для пенсійного забезпечення офіційних документах, виданих на території росії після 01.01.2023, які подаються до органів державної влади України, повинен бути проставлений апостиль компетентного органу російської федерації, а переклад таких документів з іноземної мови на українську повинен бути нотаріально засвідчений нотаріусом України.
У спірному ж випадку, довідка про дохід видана 05.10.2023 російською мовою на території росії, без проставлення апостилю та без додання офіційного перекладу на українську мову.
Відтак, суд першої інстанції визначив, що ГУПФУ діяло правомірно та обґрунтовано, порушень прав позивача не допустило.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норма матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що згідно чинних у спірному періоді міжнародних договорів між Україною та росією щодо пенсійного забезпечення, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. При цьому, припинення ж таких міжнародних Угод спрямоване на зобов`язання для сторін у майбутньому, однак не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників Угод, які виникли в результаті її виконання, такі (права, зобов`язання чи юридичне становище) зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Апелянт наголошує на тому, що не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами є неприпустимим та порушує конституційні принципи, адже, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її належного пенсійного забезпечення. Поряд з цим, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Також, неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до пункту 1 Постанови №107 під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Видані в цих державах документи, які не мають встановленої форми, приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Натомість, з червня 2023 року припинено міжнародні угоди між Україною та росією щодо трудової діяльності та соціального захисту громадян. Відтак, документи, необхідні для призначення пенсії і стосуються стажу роботи позивача, враховуються у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно паспорту Серії НОМЕР_1 є громадянином України.
Позивач з 26.06.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
30.01.2024 позивач звернувся до відділу ГУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУПФУ в Миколаївській області від 05.02.2024 за №913170150363, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачеві призначено пенсію за віком (переведено на пенсію за віком) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У листі від 26.02.2025 за №1400-0307-8/15589 ГУПФУ повідомило, що під час призначення пенсії за віком при обрахунку розміру пенсії не враховано Довідку від 05.10.2023 №1143, видану пао "мурманський траловий флот", за період трудового стажу з 12.09.1984 по 06.11.1989. ГУПФУ зазначило, що на вказаній довідці не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено, та у період дії воєнного стану не уявляється можливим провести перевірку відомостей довідки.
Не погоджуючись із діями ГУПФУ, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П – розмір пенсії, у гривнях; Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Згідно частини 1 статті 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де: Кс – коефіцієнт страхового стажу; См – сума місяців страхового стажу; Вс – визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Відповідно до частини 5 статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Поряд з цим, згідно частини 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Слід зазначити, що статтею 1 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року, укладеної між Україною і росією, передбачалось, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 цієї Угоди визначалось, що Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Згідно статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до статті 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, укладеної 14.01.1993, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Згідно статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на території обох Сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.
Разом з цим, в силу положень статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, правильно застосовуючи у спірних правовідносинах положення статті 58 Конституції України та положення раніше чинних міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 Україною має визнаватись період робіт позивача з 12.09.1984 по 06.11.1989 на території російської федерації, згідно записів трудової книжки.
Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, вчинену в Гаазі 05.10.1961, учасниками якої є Україна та Російська Федерація, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступила особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, який скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Згідно статті 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, вчинену в Гаазі 05.10.1961, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється в самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961) повинен бути викладений французькою мовою.
Частиною третьою статті 19 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що у разі подання особою документів, необхідних для здійснення адміністративного провадження, складених іншою мовою, ніж державна, така особа у встановленому законом порядку самостійно забезпечує їх переклад на державну мову, крім випадків, передбачених законом. Згідно пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.
Також, 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову за №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав».
Пунктом 1 Постанови №107 установлено, що під час воєнного стану та виготовлені протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Видані в цих державах документи, які не мають встановленої форми, приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Натомість, у спірному випадку Довідка про дохід за №1143 видана 05.10.2023, складена на російській мові, без проставлення апостилю та без забезпечення перекладу на державну мову.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку ГУПФУ діяло з дотриманням чинного законодавства, обґрунтовано, на виконання своїх повноважень, порушень прав та інтересів позивача не допустило.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.І. Бітов 

Ю.М. Градовський