СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 року Справа № 480/5216/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5216/25 
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме про його виключенням з військового обліку;
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” згідно інформації наявної у його паперовому військово-обліковому документі.
Також позивача просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач згідно свого військово-облікового документа (військовий квиток серії НОМЕР_1 ) перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 (на даний час – ІНФОРМАЦІЯ_5 ). У 2022 році ОСОБА_1 військово-лікарською комісією був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відомості про виключення з військового обліку за станом здоров`я були занесені до паперового військово-облікового документа ОСОБА_1 , а саме зазначено - ст. 37 п.6 пп.3 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, стаття 13а графи III Розладу хвороб.
Після встановлення мобільного застосунку "Резерв+" позивач виявив, що відносно нього уповноваженою особою відповідача досі не занесено усіх відомостей про виключення його з обліку на підставі ВЛК від 2022 року, відсутня інформація про його непридатність до військової служби на підставі пройденої ВЛК та про виключення його з військового обліку, разом з тим наявна інформація про те, що він перебуває на обліку та має статус військовозобов`язаного.
Тобто, відповідач не вніс до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів запису про непридатність до військової служби на підставі пройденого ВЛК та про виключення з військового обліку.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02.07.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що постанови ВЛК оформлюються у вигляді свідоцтва про хворобу, протоколу засідання ВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, довідки ВЛК.
При цьому, згідно з п.п. 22.5, 22.6 розд. ІІ Положення № 402 (в редакції, чинній станом на 22.10.2022) свідоцтво про хворобу у воєнний час складається: 
на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК затвердженню у воєнний час на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону, евакуаційного пункту (місцевого евакуаційного пункту, госпітальної бази).
Отже, підставою для виключення особи з військового обліку як непридатної до військової служби є саме рішення (постанова) ВЛК, оформлене свідоцтвом про хворобу.
Натомість, ОСОБА_1 за наслідками медичного огляду ВЛК отримано довідку, за змістом якої позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
На підставі саме довідки, а не свідоцтва про хворобу позивача виключено з військового обліку 24.10.2022.
Та обставина, що позивача виключено з військового обліку на підставі неналежного документа позивачу відома та ним у позовній заяві не заперечується.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 69 від 29.10.2022 було наказано, крім іншого, начальникам РТЦК та СП та начальникам відділів РТЦК та СП поновити на військовому обліку офіцерів запасу, які визнані ВЛК міського та районних ІНФОРМАЦІЯ_7 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, без оформлення свідоцтв про хворобу, починаючи з 24.02.2022 у зв`язку з чим до послужного списку позивача було внесено дані про те, що запис про виключення ОСОБА_1 з військового обліку вважати недійсним.
Отже, саме з метою усунення вказаних порушень та забезпечення повноти та достовірності даних військового обліку, було визнано недійсним запис про виключення з військового обліку позивача.
З огляду на викладене, зважаючи, що питання про виключення позивача з військового обліку було прийнято з порушенням чинних на час прийняття такого рішення нормативних актів, що не заперечується самим позивачем, зважаючи на мету та завдання військового обліку, ІНФОРМАЦІЯ_5 не погоджується з твердженнями позивача про відсутність у відповідачів правових підстав для поновлення його на військовому обліку.
При цьому та обставина, що довідка не скасована, не свідчить про протиправність оскаржуваних рішень, оскільки вказаний документ не є достатньою та законною підставою для виключення з військового обліку. Позивач є таким, що підлягає повторному медичному огляду ВЛК, з метою прийняття обґрунтованої постанови ВЛК про ступінь його придатності до військової служби.
Також зауважив, що у позивача протягом тривалого періоду (2023-2025 роки) було право самостійно або під час проведення повторного медичного огляду, особисто звернутися до ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно вимог Положення № 402, із пакетом документів, які б підтверджували ступінь придатності.
Безпідставною є позовна вимога представника позивача щодо невиконання ІНФОРМАЦІЯ_5 вимог нормативних актів щодо актуалізації бази даних Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки в позовній заяві не наведено посилання на конкретну, передбачену чинним законодавством норму, яка зобов`язує орган військового управління вносити неактуальні дані.
ІНФОРМАЦІЯ_5 не вправі вносити недостовірні відомості до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про ступінь придатності позивача на підставі довідки ВЛК від 06.09.2022 № 98 для виключення з військового обліку позивача.
Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів).
Враховуючи зазначені положення законодавства та наявність даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковому документі позивача про те, що позивач є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , що не відповідає тим даним, які зазначені в військово-обліковому документі на бланку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає, що в даному випадку мають прийматися до уваги саме ті дані, які зазначені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Ці обставини свідчать про відсутність будь-якої протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 в спірних правовідносинах та відсутність у відповідача повноважень на внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача.
Крім цього, відповідач вважає витрати на правничу допомогу необґрунтованими, оскільки адвокат позивача, на порушення частини 4 статті 134 КАС України, не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 35-41).
У відповіді на відзив позивач не погодився з позицією відповідача та просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 52-56).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що відповідно до змісту військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_1 , а саме: п. 19 міститься відмітка від 24.10.2022 р. про виключення його з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідно до ст. 37 п. 6 пп. 3 "ПВО і ВС", п. 13А графи ІІІ розділу хвороб (а.с. 14).
Відповідно до сканкопії застосунку "Резерв+", сформованого 05.09.2024, ОСОБА_1 значиться в категорії обліку як військовозобов`язаний (а.с. 15).
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою, в якій просив внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (а.с. 16).
На зазначену заяву позивач відповіді від відповідача не отримав, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права щодо належного відображення відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
За приписами ч.ч. 1-3 ст.1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом ч.9 ст.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Так, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (пункт 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі Положення №154 від 23.02.2022) в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Суд зазначає, що у звязку з проведенням заходів загальної мобілізації посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюється вивчення особових справ кожного військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, внесення змін до їх облікових карток та відповідних відомостей про особу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також приведення військово-облікових документів у відповідність з наявними відомостями та проставлення актуальних даних щодо придатності чи непридатності до військової служби.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі по тексту - Порядок №1487) визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до п.2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У силу п.16 Порядку №1487 військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів.
За змістом п.79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 81 Порядку №1487 визначено, що взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
До 05.01.2023 механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів регулювався Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженим постановою КМУ від 07.12.2016 за № 921 (далі - Порядок №921), який містить аналогічні норми щодо порядку виключення з військового обліку військовозобов`язаних, а саме згідно пункту 56 Порядку №921 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за їх особистої присутності.
При цьому, взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку.
Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
Відповідно до пункту 2 Положення №154 від 23.02.2022 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Так, мобілізаційною директивою Генерального штабу Збройних Сил України від 18.06.2018 №321/1167 (дск) прийнято відповідні організаційно-методичні вказівки щодо визначення особливостей ведення військового обліку військовозобов`язаних рядового, сержантського та старшинського складу запасу у військових комісаріатах.
Згідно абзацу 4 підпункту 2.7.2 пункту 2.7 розділу ІІІ організаційно-методичних вказівок підставами для виключення військовозобов`язаних з військового обліку у Р(М)ВК для військовозобов`язаних, які визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, є постанови ВЛК.
Згідно підпункту 2.7.3 пункту 2.7 розділу ІІІ організаційно-методичних вказівок у ході виключення військовозобов`язаних з військового обліку посадові особи Р(М)ВК зобов`язані:
- перевірити підстави для виключення з військового обліку персонально для кожного військовозобов`язаного, які визначені в підпункті 2.7.2 пункту 2.7 розділу ІІІ;
- вилучити алфавітні картки з картотеки алфавітних карток та знищити їх без складання акта;
- оформити військово-облікові документи (заповнити відповідний розділ військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаних, підписати у військового комісара Р(М)ВК та завірити гербовою печаткою);
- відібрати облікові картки військовозобов`язаних та встановити їх до розділу виключених з військового обліку картотеки облікових карток;
- повернути військово-облікові документи їх власникам або закласти їх на архівне зберігання.
Згідно підпункту 2.7.5 пункту 2.7 розділу ІІІ організаційно-методичних вказівок у ході виключення з військового обліку військовозобов`язаних, які визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку посадові особи Р(М)ВК, крім заходів, визначених у підпункті 2.7.3 пункту 2.7 розділу ІІІ, зобов`язані вилучити постанови ВЛК та долучити їх до справи, яка зберігається встановленим порядком.
Відтак, суд зазначає, що виключення військовозобовязаного з військового обліку здійснюється за чітко визначеним законодавством алгоритмом, який відповідно до Порядку №1487 (до 05.01.2023 Порядку №921) передбачає обовязкову особисту присутність військовозобовязаного у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та не зводиться виключно до проставлення відповідної відмітки у військово-обліковому документі (військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобовязаного).
Законодавством встановлено, що виключення військовозобов`язаного з військового обліку повинне відбуватися у спосіб визначений відповідним порядком, що вимагає від особи здійснити відповідні встановлені законодавством дії.
Закон України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16.03.2017 № 1951-VIII (в подальшому - Закон № 1951-VIII) визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1951-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру відповідно до статті 2 Закону № 1951-VIII є: 1) ведення військового обліку громадян України; 2) забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом в мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Статтею 16 вказаного Закону, внесено зміни в Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме, частину першу статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в такій редакції: "1. Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних передбачає облік відомостей (біографічні дані, стан здоров`я, результати співбесід тощо) щодо призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати".
Судовим розглядом встановлено, відповідно до змісту військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_1 , а саме: п. 19 міститься відмітка від 24.10.2022 р. про виключення його з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідно до ст. 37 п. 6 пп. 3 "ПВО і ВС", п. 13А графи ІІІ розділу хвороб (а.с. 14).
Дані записи завірені мокрою печаткою та підписом військового комісара.
При цьому, відповідно до інформації з Електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Резерв+" Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Таким чином, враховуючи наведене вище правове регулювання та встановлені обставини, суд зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку в якому перебуває позивач та яким у військовому квитку була зроблена відмітка про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, зобов`язаний був внести відповідні відомості до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що не було враховано відповідачем по справі.
Доводи відповідача про те, що відповідно до пункту 22.5 глави 22 розділу ІІ "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" від 14.08.2008 № 402 на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку складається виключно свідоцтво про хворобу, яке разом із постановою ВЛК підлягає обов`язковому направленню для розгляду та затвердження Регіональною військово-лікарською комісією, суд вважає безпідставними, оскільки станом на час проходження позивачем огляду військово-лікарською комісією чинною була редакція вказаного Положення, яка не містила вимоги щодо затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних штатною ВЛК.
Суд звертає увагу, що пункт 22.12. Положення № 402 (в редакції, чинній на момент проходження позивачем ВЛК) передбачав, що постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.
Наведені норми Положення № 402 про ВЛК не вимагали від позивача вчинення будь-яких додаткових дій для виключення з військового обліку, а єдиною і достатньою підставою для вчинення відповідачем дій по виключенню позивача з військового обліку, є постанова ВЛК.
Разом з тим, під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних доказів, що з боку позивача було допущено будь-які порушення під час проходження ВЛК, чи подання позивачем підроблених документів під час визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Більше того, суд зауважує, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, можна зробити єдиний висновок, що процедура виключення позивача з військового обліку фактично відбулась в минулому (відмітка про виключення позивача з військового обліку від 24.10.2022 згідно військового квитка серії НОМЕР_1 ), ніким не оскаржувалася та не визнавалася незаконною.
З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач протиправно не вніс відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних, відповідно до інформації, яка міститься у військовому квитку серії НОМЕР_1 , тому наявні підстави для зобов`язання відповідача внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до інформації, яка міститься у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
Інші аргументи, зазначені учасниками справи, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача відповідно до встановлених у справі обставин та висновків суду, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невнесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та зобов`язати зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості про виключення ОСОБА_1  з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до інформації, яка міститься у військовому квитку серії  НОМЕР_1 .
Оскільки позивач при звернені до суду звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судового збору відсутні.
Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Позивач у позовній заяві просив стягнути витрати пов`язані з отриманням правової допомоги.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст.1 34 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги, що у силу правового висновку додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №910/12876/19: 1) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно); 2) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Також у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі №380/3142/20: 1) в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором; 2) розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо; 3) Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат; 4) у силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою; 5) Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 6) при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Окрім того, за правовими висновками постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19): 1) документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо; 2) Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим; 3) При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 4) Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.
Звідси слідує, що у силу п.9 ч.3 ст.2 та ч.5 ст.242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу будь-якого (у тому числі і фіксованого) розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді або досягнення домовленості з приводу обчислення розміру гонорару за іншими складовими не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді обтяження відповідача обов`язком відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України.
Таке тлумачення змісту наведених норм права повністю корелюється із правовими висновками постанови Великої палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявником було надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30.06.2025, Додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 30.06.2025, рахунок-фактура №30/06/25 від 30.06.2025, опис послуг наданих адвокатом Михальчуком М.І., платіжна інструкція від 30.06.2025, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10667/10, Ордер про надання правової допомоги від 01.07.2025 серії №1932022 (а.с.6-7,19-22).
Відповідачем 03.07.2025 через систему «Електронний суд» разом із відзивом на позовну заяву надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просив суд у разі прийняття рішення про задоволення позовної заяви, зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що дана справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання. При цьому, дана справа в розумінні ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України віднесена до справ незначної складності.
Також, суд зазначає, що наведені у описі послуг наданих адвокатом Михальчуком М.І., а саме: аналіз наявних у позивача документів, аналіз законодавства з відповідних питань, аналіз судової практики з відповідних питань, складання пакету документів включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.
Керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, та розумності їхнього розміру та виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт та наданих послуг, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, враховуючи час, необхідний для виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); співмірність послуг категорії складності справи (яка не характеризується наявністю виключної правової проблеми та/або значним суспільним інтересом до її розгляду), значення справи для позивача, суд доходить висновку, що сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у розмірі 20000,00 грн., є завищеною щодо іншої сторони спору, а тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. 
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у заявленому представником позивача розмірі задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невнесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) внести відомості про виключення ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до інформації, яка міститься у військовому квитку серії  НОМЕР_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   О.А. Прилипчук