Справа № 703/4568/25 
2/703/82/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О. 
секретаря судового засідання Тимошенко Д.А.
за участі:
представника позивача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі
встановив:
ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачка зазначає, що є власницею 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка є власницею 3/4 частини вказаного будинку. 
Після набуття права власності на частку будинку у неї із відповідачкою виникли неприязні стосунки та постійно виникають сварки щодо користування та утримання житлового будинку, а тому виникла необхідність у виділі в натурі її частки.
Ухвалою судді від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 03 листопада 2025 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду.
Позивачка в судове засідання не з`явилась.
Представник позивачки, адвокат Райнов Г.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд поділити в натурі будинковолодіння згідно 2 варіанту розподілу зазначеного у висновку спеціаліста від 19 квітня 2025 року.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відзив або будь яких клопотань до суду не подала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача, адвокат Райнов Г.С. в судовому засіданні не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивачки, пояснення спеціаліста, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.
Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права.
Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, ст.16 Цивільного Кодексу України.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 435081564 від 11 липня 2025 року власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 – 3/4 частки та ОСОБА_3 – 1/4 частки.
Згідно з будівельно – технічним висновком спеціаліста № 19-04-25 щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна будинковолодіння АДРЕСА_1 спеціалістом пропонується два варіанти розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд.
В судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_4 пояснив суду, що провівши дослідження будинковолодіння АДРЕСА_1 ним встановлено можливість розподілу будинку в натурі відповідно до часток співвласників будинку у двох варіантах. Зазначив суду, що під час огляду будинку були присутні як позивачка ОСОБА_2 так і відповідачка ОСОБА_3 , які пояснили йому якими приміщеннями наразі вони користуються. Відповідно до проведеного огляду та з врахуванням встановленого вже поряку користування будинком між співвласниками, найкращим варіантом поділу на його думку буде 2 варіант розподілу зазначений ним у висновку спеціаліста.
Представник позивачки, адвокат Райнов Г.С. просив суд виділити позивачці в натурі її частку в будинку відповідно до 2 варіанту розподілу будинку запропонованого у висновку спеціаліста, пояснивши, що саме відповідно до такого розподілу наразі сторони користуються спірним нерухомим майном.
Згідно висновку спеціаліста № 19-04-25 за другим варіантом розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд: першому співвласнику 1/4 частки пропонується в житловому будинку дві житлові кімнати, кімната № 1-4 площею 8,9 кв.м. та кімната № 1- 5 площею 6,5 кв.м., загальною площею 15,4 кв.м. Також пропонуються такі господарські будівлі: 3/4 частини літньої кухні (Літ. Б), 1/4 частина навісу тимчасового (Літ. Б), 1/4 частина огорожі № 1, 1/2 частина колодязя № 6. Вартість виділеної частки будинку та споруд фактично становить 143874 грн. Другому співвласнику 3/4 частки пропонується такі кімнати та приміщення в житловому будинку: коридор № 1-1, житлова кімната № 1-2, житлова кімната № 1-3, житлова кімната № 1-6, санвузол № 1-7, кухня № 1-8 – загальною площею приміщень 55,9 кв.м., та господарські будівлі: 1/4 частини літньої кухні (Літ. Б), прибудова (Літ. б), 3/4 частини навісу тимчасового (Літ. б1), літній душ (Літ. И), погріб з шийкою (Літ. І), навіс (Літ. б2), сарай (літ. Ж), вбиральня (Літ. З), 3/4 частини огорожі № 1, зливна яма № 5, 1/2 частина колодязя № 6. Вартість виділеної частки будинку та споруд фактично становить 433626 грн.
Для переобладнання будинку необхідно виконати такі будівельні роботи закласти цегляною кладкою дверні прорізи між кімнатами № 1-3 та № 1-4 та між кімнатами № 1-5 та № 1-6. Обладнати дверний проріз з вікна та облаштувати вихід із кімнати № 1-5 у двір. Також потрібно виконати опоряджувальні роботи в кімнатах після проведення будівельних робіт. Кожному із співвласників необхідно облаштувати індивідуальне електропостачання, газопостачання і опалення своїх приміщень. У спільному користуванні сторін залишається колодязь № 6.
В результаті такого варіанту розподілу власник квартири АДРЕСА_2 повинен сплатити власнику квартири АДРЕСА_3 різницю у вартості ідеальних часток в сумі 501 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частиною 1 статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Таким чином, з моменту набуття позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Так, згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Тлумачення частини другої статті 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
За положеннями ч. 1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Наведена вище норма гарантує кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що створюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все. У здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Згідно з п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, встановлено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновки щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до п.п.2.2, 2.3, 2.7. вказаної Інструкції - поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 04 жовтня 1991 року №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.
Можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває спільній частковій власності, закон пов`язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин. При цьому, виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників, а особа набуває право власності на виділене майно з державною реєстрацією такою права у встановлених законом випадках.
Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності, за всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
Частина 1 статті 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення такого.
Станом на час розгляду справи судом в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження встановленого і погодженого сторонами порядку виділу в натурі спірного нерухомого майна, а в справі наявний висновок спеціаліста щодо можливості виділу в натурі часток сторін по справі, суд приходить до висновку про можливість проведення такого виділу та задоволення позовних вимог.
Судом не встановлено під час розгляду позовних вимог та відповідачкою не повідомлено суд, щодо наявності перешкод у задоволенні позову, як і не надано доказів які б спростовували чи заперечували право власності позивачки на визначену та закріплену за нею у визначеному чинним законодавством порядку частку у спільному частковому майні у виді житлового будинку. 
Сторонам у справі було створено судом всі умови для реалізації їх прав і процесуальних обов`язків з метою не порушення їх прав та інтересів у справі яка розглядалася. 
На підставі досліджених судом доказів, встановлені правові підстави для виділу позивачці частки в натурі, визнання за нею права власності та припинення спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 з метою забезпечення її прав та інтересів, як власника майна у спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 5542 грн. 42 коп.
З висновку спеціаліста № 19-04-25 вбачається, що позивачка ОСОБА_2 має сплатити відповідачці ОСОБА_3 різницю у вартості ідеальних часток в сумі 501 грн.
Суд відповідно до ст. 141 ЦПК України проводить взаємозалік судових витрат та відповідно до суми, яку має сплатити позивачка відповідачці (5542,42-501), з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 5041 грн. 42 коп.
На стягненні з відповідачки інших витрат позивачка не наполягала.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 273,280,293, 315,352, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 16, 319, 328, 392 ЦК України, суд, -
вирішив:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі - задоволити.
Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на окремий об`єкт нерухомого майна право власності на кімнати та приміщення у будинку, а також на надвірні споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , зокрема у будинку на коридор № 1-1, житлова кімната № 1-2, житлова кімната №1- 3, житлова кімната №1- 6, санвузол № 1- 7, кухня № 1-8, загальною площею приміщень 55,9 кв.м. (згідно варіанту № 2 розподілу житлових приміщень у будинку будівельно – технічного висновку № 19-04-25, що позначений без маркування) та на господарські будівлі - 1/4 частини літньої кухні (Літ. Б), прибудови (Літ. б), 3/4 частини навісу тимчасового (Літ. б1), літній душ (Літ. И), погріб з шийкою (Літ. І), навіс (Літ. б2), сарай (Літ. Ж), вбиральні (Літ. З), 3/4 частини огорожі № 1, зливна яма № 5, 1/2 частина колодязя № 6.
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на окремий об`єкт нерухомого майна право власності на кімнати та приміщення у будинку, а також на надвірні споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , зокрема у будинку на кімнату № 1-4 площею 8,9 кв.м., кімнату № 1-5 площею 6,5 кв.м., загальною площею 15,4 кв.м., згідно варіанту № 2 розподілу житлових приміщень у будинку будівельно – технічного висновку № 19-04-25, що позначений жовтим маркером) та на господарські будівлі: 3/4 частини літньої кухні (Літ. Б), 1/4 частина навісу тимчасового (Літ. Б), 1/4 частина огорожі № 1, 1/2 частина колодязя № 6.
Залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 колодязь № 6 (згідно варанту № 2 розподілу прибудинкових споруд будівельно – технічного висновку № 19-04-25, що позначений помаранчевим маркером).
Зобов`язати ОСОБА_6 закласти цегляною кладкою дверний проріз між кімнатами № 1-3 та № 1- 4 та дверний проріз між кімнатами № 1-5 та № 1- 6 в будинку АДРЕСА_1 . Після проведення будівельних робіт провести в кімнатах опоряджувальні роботи.
Зобов`язати ОСОБА_6 облаштувати індивідуальне електропостачання, газопостачаня та опалення своєї частини приміщень в будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 обладнати дверний проріз між кімнатами № 1- 4 та 1-5 в будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 обладнати дверний проріз з вікна та облаштувати вихід із кімнати № 1-5 у двір. Після проведення будівельних робіт провести в кімнатах опоряджувальні роботи.
Зобов`язати ОСОБА_7 облаштувати індивідуальне електропостачання, газопостачаня та опалення своєї частини приміщень в будинку АДРЕСА_1 .
Припинити спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 5042 грн. 42 коп. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом звернення до Черкаського Апеляційного суду з апеляційною скаргою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивачка: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Головуючий: В. О. Прилуцький