ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2003/26	

Господарський суд Дніпропетровської області
у складі судді Дупляка С.А.,
без повідомлення (виклику) учасників справи,
дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/2003/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН" 
до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" 
про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" (далі - відповідач) про стягнення 244.777,75 грн, з яких 223.019,73 грн пені та 21.758,02 грн трьох процентів річних.
Позивач просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, судові витрати стягнути з відповідача.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2003/26 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026.
Ухвалою від 20.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).
Через систему «Електронний суд» 22.04.2026 від позивача надійшла заява про виправлення арифметичних помилок у позові.
Через систему «Електронний суд» 22.04.2026 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд зменшити розмір пені та трьох процентів річних.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

22.12.2025 між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №688-25 (далі - договір).
Згідно з актом приймання-передачі електричної енергії від 09.02.2026 відповідач спожив 4.860.335 кіловат електричної енергії загальною вартістю 64.235.825,16 грн з ПДВ.
30.01.2026 відповідач сплатив аванс за січень 2026 року у сумі 37.038.297,60 грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 30.01.2026 на суму 23.148.936,00 грн та платіжною інструкцією №2 від 30.01.2026 на суму 13.889.361,60 грн.
Позивач стверджує, що відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за спожиту в січні 2026 року електричну енергію до 16.02.2026 (дата отримання акту - 09.02.2026 плюс п`ять робочих днів) та сплатити позивачу 27.197.527,56 грн.
Позивач вказує, що оскільки відповідач прострочив оплату 27.197.527,56 грн та фактично розрахувався 27.02.2026, що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 27.02.2026 до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 223.019,73 грн та три проценти річних у розмірі 21.758,02 грн.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач не погоджується із сумою нарахованих штрафних санкцій, оскільки затримка остаточного розрахунку була невеликою та виникла не з вини відповідача, огляду на таке.
Відповідачем оголошено закупівлю електричної енергії через електронну систему публічних закупівель PROZORRO 12.12.2025.
Вже після розкриття поданих пропозицій, засновником відповідача - Дніпропетровською обласною радою прийнято рішення про включення відповідача до Регіональної міжгалузевої Програми підтримки комунальних підприємств (установ), що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Дніпропетровської області на 2013-2028 роки, затвердженої рішенням Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 №438-19/VI (зміни внесені на підставі рішення обласної ади № 564-27/VІІІ від 18.12.2025).
Позивач стверджує, що акт №РТЕ0140226011 був отриманий відповідачем 09.02.2026, але при цьому факт отримання не доведено жодними доказами.
Відповідач визнав, що оплата за даним актом №РТЕ0140226011 була проведена працівниками Криничанського відділу державної казначейської служби України 27.02.2026.
Відповідач вважає, що його вина у затримці оплати відсутня. Відповідач виконав всі необхідні дії для своєчасні оплати, але оскільки, за погодженням сторін (умова договору «джерело фінансування «власні кошти підприємства» була замінена на «за рахунок бюджетних коштів»), оплата мала здійснюватися за рахунок коштів обласного бюджету, виникла невелика затримка. Термін прострочення остаточного розрахунку склав 7 днів.
Відповідач стверджує, що доказів своєчасного направлення рахунку на оплату як і акту прийому-передачі позивач не надав.
При визначені розміру штрафних санкцій відповідач просить суд врахувати такі обставини.
Підприємство відповідача є об`єктом критичної інфраструктури, що забезпечує водопостачання та водовідведення населених пунктів Дніпропетровської області. Про це свідчить лист Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування Міністерства розвитку громад та територій України №8/11/3026-22 від 08.09.2022.
Після початку військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022 майновий стан відповідача значно погіршився, рівень оплати споживачів за водопостачання та водовідведення значно знизився.
Відповідач просить врахувати різницю в тарифах, які застосовуються позивачем та відповідачем, як плата за наданні ними послуги.
Тарифи за електричну енергію завжди перевищували тарифи за водопостачання. При цьому підприємство відповідача не має будь-яких знижок на оплату послуги з електропостачання, а витрати на електроенергію складають майже 1/2 всіх витрат підприємства. І підприємство постачальник електроенергії вимагає оплати авансових платежів.
У випадку задоволення судом вимог позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих ним штрафних санкцій, відповідач просить суд зменшення розміру пені та штрафу.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; настання строку оплати товару; повної/часткової оплати товару; правомірності нарахування пені та трьох процентів річних.

Суд встановив, що 22.12.2025 між позивачем (далі – позивач, постачальник) та відповідачем (далі – відповідач, споживач) був укладений договір №688-25 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), відповідно до п. 1.1 цей договір про постачання електричної енергії споживачу є договором, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.
Відповідно до п. 2.1 предметом договору є: Електрична енергія, без розподілу код ДК 021:2015 09310000-5- Електрична енергія). За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії на умовах цього договору.
Початком постачання електричної енергії споживачу є період з дати, зазначеної в Заяві-приєднанні, яка є Додатком №1 до цього договору до 28.02.2026 включно (п. 3.1 договору).
Сума договору, згідно з п. 5.1, складає 90.538.060,80 грн, в т.ч. ПДВ 15.089.676,80 грн. 

Керуючись ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі - Правила роздрібного ринку), та ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу ТОВ «РТЕ Юкрейн» (далі - договір) на сайті електропостачальника (далі - постачальник) в мережі Інтернет за адресою: https://pte-ukraine.com/ відповідач приєднався до договору, що підтверджується заявою-приєднанням від 22.12.2025.

20.01.2026 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1, у якій сторони дійшли згоди змінити п. 5.4 «ціна, порядок обліку і оплати електричної енергії».
27.01.2026 між сторонами підписано додаткову угоду №2, згідно із умовами якої остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію на підставі акту прийому-передачі постачальника за договором має бути здійснений споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

На підставі акту №PTE0140226011від 09.02.2026 приймання-передачі електричної енергії позивач поставив відповідачу у січні 2026 року електричну енергію на суму 64.235.825,16 грн, в тому числі ПДВ 10.705.970,86 грн. 
Акт сторонами підписано без заперечень та зауважень.

Оскільки відповідач за отриману у січні 2026 року електричну енергію розрахувався з порушенням строку, визначеного договором, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення пені та трьох процентів річних. 

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 223.019,73 грн пені та 21.758,02 грн трьох процентів річних.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.
Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.
Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.
Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору позивач бере на себе обов`язок поставити відповідачу електричну енергію, а відповідач приймає на себе обов`язок оплатити отриману від позивача електричну енергію.
Матеріалами справи підтверджується, а сторонами визнається, що на підставі акту №PTE0140226011 від 09.02.2026 приймання-передачі електричної енергії позивач поставив відповідачу у січні 2026 року електричну енергію на суму 64.235.825,16 грн, в тому числі ПДВ 10.705.970,86 грн. Акт сторонами підписано без заперечень та зауважень.
Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
27.01.2026 між сторонами підписано додаткову угоду №2, згідно із умовами якої остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію на підставі акту прийому-передачі постачальника за договором має бути здійснений споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Позивач стверджує, що акт №РТЕ0140226011 був отриманий відповідачем 09.02.2026, однак жодних доказів такого отримання відповідачем акта прийому-передачі матеріали справи не містять.
В свою чергу відповідач зазначає, що позивач лише 12.02.2026 на електронну пошту енергетичної служби підприємства направив проєкт даного акта прийому-передачі №РТЕ0140226011 з підписом керівника позивача, але без дати (скріншот долучено до справи а.с. 59). Оригінал акта прийому-передачі №РТЕ0140226011 у двох примірниках надійшов до відповідача ще пізніше, що і зумовило затримку в його оплаті, оскільки процедура розрахунків за рахунок бюджетних коштів потребує певного часу та не залежить виключно від дій відповідача. Одразу після отримання та перевірки акта прийому-передачі №РТЕ0140226011, 19.02.2026 він був скерований відповідачем до Криничанського відділу державної казначейської служби України, про що свідчить штамп «Зареєстровано та взято на облік» на акті, і були зареєстровані фінансові бюджетні зобов`язання. Оплата за даним актом № РТЕ0140226011 була проведена працівниками Криничанського відділу державної казначейської служби України 27.02.2026.
З огляду на наявні у справі докази, суд доходить висновку, що акт №РТЕ0140226011 був отриманий відповідачем 12.02.2026, оскільки відповідач долучив до справи скріншот з електронної пошти і фактично визнав отримання вказаного акта 12.02.2026.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. 

Таким чином строк оплати електричної енергії отриманої в січні 2026 року є таким, що настав 19.02.2026 (12.02.2026 + 5 робочих днів). 
Сторони також визнають, що заборгованість за актом №PTE0140226011від 09.02.2026 оплачена відповідачем у повному обсязі 27.02.2026, а саме 30.01.2026 відповідач сплатив аванс за січень 2026 року в сумі 37.038.297,60 грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 30.01.2026 на суму 23.148.936,00 грн та платіжною інструкцією №2 від 30.01.2026 на суму 13.889.361,60 грн. Остаточний розрахунок заборгованості у розмірі 27.197.527,56 грн відповідач здійснив 27.02.2026, що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 27.02.2026.

В силу положень ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до п. 5.7 договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені споживачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом 1 (одного) місяця з дати її виникнення, але в будь-якому випадку пеня не може перевищувати 100% суми простроченого платежу.
Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за період з 16.02.2026 до 27.02.2026 у розмірі 223.019,73 грн.
Відповідач заперечив правильність визначеного позивачем періоду для нарахування пені, оскільки термін прострочення остаточного розрахунку склав 7 днів, а доказів своєчасного направлення рахунку на оплату як і акта прийому-передачі позивач не надав.
Суд вбачає порушення строків оплати електричної енергії, отриманої у січні 2026 року, однак правильним періодом для нарахування пені визначає період з 20.02.2026 до 26.02.2026 включно. Здійснивши власний перерахунок пені, суд дійшов висновку, що правомірним розміром пені є 156.478,93 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 16.02.2026 до 27.02.2026 на суму 21.758,02 грн.
Відповідач заперечив правильність визначеного позивачем періоду для нарахування трьох процентів річних, оскільки термін прострочення остаточного розрахунку склав 7 днів, а доказів своєчасного направлення рахунку на оплату як і акта прийому-передачі позивач не надав.
Суд вбачає порушення строків оплати електричної енергії, отриманої у січні 2026 року, однак правильним періодом для нарахування трьох процентів річних визначає період з 20.02.2026 до 26.02.2026 включно. Здійснивши власний перерахунок трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що правомірним розміром трьох процентів є 15.647,89 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач довів обставини прострочення оплати суми основного боргу та правомірності нарахування пені та трьох процентів річних, однак правильність визначення періоду нарахування пені та трьох процентів річних позивач суду не довів.
Водночас відповідач долучив докази отримання акта прийому-передачі електричної енергії, на підставі яких суд встановив строк виконання грошового зобов`язання.
При цьому суд враховує висновок Верховного Суду у справі №908/771/19, згідно з яким рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором (така правова позиція міститься у п. 4.14 постанови Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №910/6939/19).
Однак, у даному випадку для правильності визначення строку оплати значення має факт отримання акта приймання-передачі, оскільки 27.01.2026 між сторонами підписано додаткову угоду №2, згідно із умовами якої остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію на підставі акту прийому-передачі постачальника за договором має бути здійснений споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення позивачем пені та трьох процентів річних. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у ч. 1 ст. 550 ЦК України.
Разом з цим наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій (в даному випадку пені), які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Суд звертає увагу на те, що важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Суд зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання.
Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.
Суд зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за договором, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.
В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд враховує ту обставину, що позивач забезпечує послугами водопостачання та водовідведення населення, тобто є об`єктом критичної інфраструктури, тому безперебійне надання таких послуг є важливим завданням, виконання якого залежить від низки об`єктивних факторів, як-от вчасне погашення заборгованості населення, яке з огляду на період воєнного стану перебуває у скрутному матеріальному становищі, складну економічну ситуацію у країні, яка негативно відображається на господарській діяльності відповідача тощо. Водночас покладення на відповідача надмірних штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань його попередника, може призвести до перебоїв з наданням ним критично важливих послуг населенню, тому їх зменшення місцевим господарським судом свідчить про дотримання принципу розумності та враховує інтереси як позивача, так і відповідача.
Суд погоджується з доводами відповідача, що його підприємство також є об`єктом критичної інфраструктури, яке впродовж періоду воєнного стану страждає від збройної агресії ворога, проте здійснило сплату вартості товару у повному обсязі і прострочення такої оплати складає 7 календарних днів, що не є тривалим періодом порушення, а тому застосування до відповідача значних штрафних санкцій за правопорушення у даному випадку є несправедливим і може свідчити про каральний характер таких санкцій.
Таким чином, користуючись дискреційними повноваженнями та ґрунтуючись на принципі справедливості, суд вважає зменшити пеню на 30% і стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 109.535,23 грн.
Подібна правова позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі №904/3727/25.

Що стосується зменшення трьох процентів річних, то суд дійшов висновку, що сума трьох процентів річних не є значною, а тому зменшенню не підлягає.
При цьому суд враховує п.п. 156-159 постанов Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24, у який зазначено, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2.065,53 грн, з урахуванням того, що 70,32 % позовних вимог позивача судом задоволено.
Господарський суд звертає увагу, що зменшення судом розміру пені не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд 

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ "АУЛЬСЬКИЙ ВОДОВІД" (Україна, 52300, Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, територіальна громада Криничанська, Комплекс будівель та споруд №2 (колишня Аулівська с/р); ідентифікаційний код 34621490) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РТЕ ЮКРЕЙН" (Україна, 01013, місто Київ, ВУЛИЦЯ БУДІНДУСТРІЇ, будинок 6, ЛІТЕРА В, офіс 11; ідентифікаційний код 43741891) 109.535,23 грн (сто дев`ять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн 23 к.) пені, 15.647,89 грн (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок сім грн 89 к.) трьох процентів річних, 2.065,53 грн (дві тисячі шістдесят п`ять грн 53 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк