532/1001/24 
2/532/18/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 р. м. Кобеляки
Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Макарчука С.М.,
з участю:
представника позивача - Пилипчука С.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - Яременка Є.О.,
секретаря судового засідання - Демидюк О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки цивільну справу № 532/1001/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 18.01.2022 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 555165268244.
18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики у т.ч. за договором позики № 555165268244 від 18.01.2022.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 555165268244.
В зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 555165268244 від 18.01.2022 в розмірі 30 739,80 грн.; понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн.; та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково.
Заслухавши учасників справи, перевіривши надані суду докази, суд робить такі висновки.
18.01.2022 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 555165268244 за допомогою ІКС кредитодавця, доступ до якої забезпечується через вебсайти мобільний застосунок «CreditPlus» та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 8835. За умовами пунктів 1.2 1.5 кредитного договору кредитодавець зобов`язаний надати позичальнику кредит у розмірі 12 000,00 грн шляхом перерахування їх на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 18.01.2022 зі строком на 30 днів, строк може бути продовжений у порядку та умовах, визначених у Розділі 4 договору. Стандартна процентна ставка становить 2,60% в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного у 30 днів; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2. Згідно із пунктом 1.5. знижена процентна ставка 1,42% в день застосовується: якщо споживач у межах строку, визначеного у пункті 1.4 (30 днів) або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється для за стандартною процентною ставкою на звичайних умовах.
Позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений з інформацією, зазначеною у Паспорті споживчого кредиту, про що свідчить його електронний підпис, що є одноразовим ідентифікатором 8835, надісланий споживачеві 18.01.2022.
Товариство свої зобов`язання виконало, перерахувавши кошти у сумі 12 000,00 грн. на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 18.01.2022 о 15 год. 31 хв. 12с, про що свідчить квитанція до платіжної інструкції № 3162_240202194011 від 02.002.2024 (а.с.17 зворот).
У зв`язку з неналежним виконання своїх зобов`язанням, у ОСОБА_1 перед первісним кредитором ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» виникла заборгованість у розмірі 30 739,80 грн. 
18.12.2023 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 18/12-2023, за умовами якого клієнт відступив право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором до позичальника, у тому числі за Договором № 555165268244 від 18.01.2022 у розмірі заборгованості 30 739,80 грн.
До моменту укладення вказаного кредитного договору позичальник ознайомилася з інформацією, викладеною у Паспорті споживчого кредиту від 18.01.2022 (а.с.9-11). Сторонами було погоджено Графік платежів до Договору № 555165268244-1 від 18.01.2022, що є додатком № 1 до договору позики (а.с.7).
Позичальник свої зобов`язання за умовами договору не виконав в повному обсязі, про що свідчить наведений позивачем розрахунок заборгованості за Договором № 555165268244 від 18.01.2022. Зокрема, за наслідками внесених позичальником платежів на погашення процентів та тіла кредиту, перед первісним кредитором у відповідача виникла заборгованість у розмірі 30 739,80 грн, що включає в себе заборгованість за основним зобов`язанням 12 000,00 грн, заборгованість за процентами 18 739,80 грн. (а.с.20).
Відповідно до частини першої частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
За приписами частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Положеннями статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Факторинг Партнерс» виступає правонаступником кредитодавців (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія», а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманих ним кредитних коштів та сплати процентів за їх користування.
Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Суду також надано графік платежів до договору позики, розрахунок загальної вартості кредиту та реально річної процентної ставки за договором, паспорт позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та Загальні умови надання грошових коштів у позику, що підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідачем не оспорюється факт укладення договору.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт укладення договору позики між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно наданої довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на платіжну картку відповідача було зараховано грошові кошти у розмірі 12000 гривень.
Суду також надано розрахунок заборгованості за договором позики, з якого вбачається, що загальна заборгованість за вказаним договором становить 30739,80 гривень, з них за тілом позики 12000 гривень, за нарахованими відсотками у розмірі 18739,80 гривень. Проценти нараховано за період з 18.12.2023 по 08.04.2024, тобто 112 днів.
Проте суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості за відсотками з огляду на наступне.
Відповідно до умов договору позики позика надається на 30 календарних днів (п. 1 договору позики). Водночас п. 1.1.1.2 передбачено право позикодавця нараховувати проценти у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Так, абзацом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за договором позики виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Водночас суд звертає увагу, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
При цьому припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 (п. 91).
Зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.
Стороною позивача було зазначено, що за договором позики було правомірно нараховано проценти у межах погодженого строку нарахування процентів з посиланням на положення про свободу договору (ст. ст. 6, 627 ЦК України).
Так дійсно, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Судом встановлено, що договором позики передбачено сплату процентів за межами строку надання позики, що застосовується не відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, тобто у якості процентів за користування позикою.
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за користування позикою за узгодженим у договорі сторонами строку 30 днів у розмірі 5128,80 гривень.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за договором позики № 555165268244 від 18.01.2022 в сумі 17128 (сімнадцять тисяч сто двадцять вісім) гривень 80 копійок, яка складається із: 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту; 5128 (п`ять тисяч сто двадцять вісім) гривень 80 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" судові витрати, які складаються з 1 687 (одна тисяча шістсот вісімдесят сім) гривень 26 копійок судового збору та 5 014 (п`ять тисяч чотирнадцять) гривень 97 копійок витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя