Справа № 694/714/26 
провадження № 2-а/694/16/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2026 року       м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,
представника позивача Скоромного В.В.,
представника відповідача – адвоката Косенко Т.В. (ВКЗ),
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про застосування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації,

встановив:
ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просить застосувати до нього тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 справу передано за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області.
В обґрунтування позову зазначає, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – ЄДРПВР) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо ступеню придатності та наявності права на відстрочку від мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в облікових даних відповідача відсутні. З 03.12.2025 і по цей час відповідач рахується порушником правил військового обліку. 10.10.2025 0 9.00 ОСОБА_1 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення військово-облікових даних, проте за викликом (повісткою) не прибув, повідомлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».  
Надалі, до органів Національної поліції було скеровано електронне звернення ІНФОРМАЦІЯ_4 №Е4033072 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення до обласного, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для складання протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до статті 259 КУпАП з проханням доставити до ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаного ОСОБА_1 , як такого, що порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не з`явився за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці. 
Листом від 13.01.2026 №5918-2026 Звенигородський РВП ГУ НП в Черкаській області надав відповідь, що неможливо здійснити адміністративне затримання та доставлення ОСОБА_1 , виходячи з чого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підготовлено на направлено останньому вимогу про виконання обов`язку військовозобов`язаного, резервіста №6 20.01.2026 рекомендованим поштовим відправленням №2020206502876 за адресою реєстрації Олійника: АДРЕСА_2 .
Вимога повернулася 28.01.2026 з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою. 
Посилаючись на положення частини четвертої статті 27 Закону, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.04.2026 після усунення позивачем недоліків адміністративного позову, відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами письмового провадження, копії якої направлені сторонам, відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву. Роз`яснено, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Косенко Т.В. 13.05.2026 надійшов відзив на позовну заяву, а 19.05.2026 надійшло клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, яке судом задоволено відповідно до ухвали від 19.05.2026, розгляд справи призначено на 27.05.2026 з повідомленням (викликом) сторін. 
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання 27.05.2026 з`явилися представники сторін, надали свої пояснення по суті позовних вимог, кожний підтримав свою позицію, а саме: представник позивача з підстав, зазначених у позові, а представник відповідача з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. 
Зокрема, у відзиві зазначається, що відповідач офіційно працевлаштований за спеціальністю, яка опосередковано пов`язана з керуванням транспортними засобами – на посаді стропальника в ТОВ «Княжна Либідь». Специфіка роботи передбачає виконання важких робіт на віддалених виробничих об`єктах, будівельних майданчиках, які розташовані на значній відстані від місця його фактичного проживання та позбавлені сполучення громадським транспортом. Робота є позмінною (в тому числі в нічний час), коли доступ до будь-якого транспорту, окрім власного, повністю відсутній, тому позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом призведе до систематичних запізнень, неможливості дістатися до робочого місця та до звільнення і позбавлення його єдиного джерела доходу.
Також представник відповідача вказує на те, що порушено строки звернення до суду.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до рапорту начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_2 від 03.02.2026 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вимогою про виконання обов`язку військовозобов`язаним до ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на 03.02.2026 не з`явився.
З листа начальника Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаської області від 13.01.2026 вбачається, що надання письмової відповіді про можливість здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не вбачається можливим, у разі встановлення місця знаходження ОСОБА_1 буде вирішено питання щодо його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого притягнення до адміністративної відповідальності. 
Виходячи з копії вимоги про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом №6 (а.с.5), ІНФОРМАЦІЯ_5 викликав ОСОБА_1 на 09:00 год 30 січня 2026 року.
З копії конверту вбачається, що вимога ОСОБА_1 направлялася за адресою: АДРЕСА_1 , проте повернута відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Також в матеріалах справи наявна повістка ІНФОРМАЦІЯ_4 №4943352 від 19.09.2025, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , викликався для уточнення даних на 10.10.2025 на 09.00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте повістка не отримана, повернута з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Судом в порядку підготовки справи до розгляду отримано від Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області відповідь на запит №485 від 27.03.2026 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Також судом досліджено надані стороною відповідача документи, а саме: сторінку паспорта з реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, адреса реєстрації відповідача є належно підтвердженою.
В матеріалах справи міститься також копія наказу №8-к по особовому складу від 27.06.2018, виходячи з якого ОСОБА_1 з 01.07.2018 переведено на посаду стропальника виробничо-технічного відділу, підписано директором ОСОБА_3 .
Разом з тим, з копії не вбачається яким підприємством, установою, організацією виданий такий наказ, чим підтверджуються трудові відносини ОСОБА_1 з такою організацією (трудова книжка, трудовий договір та т.і.) суду не відомо.
Виходячи з встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно з приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абз.1 ч. 1, ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі отримання письмової відповіді про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки його керівник протягом п`яти днів з дня отримання такої відповіді надсилає такому громадянину в паперовій формі засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його місцезнаходження, місця проживання чи перебування вимогу про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом, форма та зміст вимоги визначаються Міністерством оборони України.
Згідно із ч. 4 ст. 27 вказаного Закону, у разі якщо громадянин добровільно протягом 10 календарних днів з дня вручення вимоги не виконав зазначеного у ній обов`язку (обов`язків), територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду в порядку, встановленому законом, з приводу тимчасового обмеження такого громадянина у праві керування транспортним засобом під час мобілізації - на строк до виконання або відкликання такої вимоги.
Відповідно до ч.3 ст.27 цього Закону, днем вручення вимоги є: 1) день вручення вимоги під розписку засобами поштового зв`язку; 2) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати вимогу чи відмітки про неможливість вручення вимоги особі з інших причин за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати вимогу чи відмітки про неможливість вручення вимоги особі з інших причин за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси.
Порядок тимчасового обмеження громадян у праві керування транспортним засобом під час мобілізації встановлений ст.283-2 КАС України, згідно з положеннями частин першої, другої якої у разі невиконання громадянином України у строки, встановлені Законом, вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду із позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження такої особи у праві керування транспортним засобом під час мобілізації. Позов подається до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня виникнення підстав, що дають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки право на пред`явлення позовних вимог відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Відтак, право на звернення до суду виникло у позивача з 28.01.2026, після отримання не врученої вимоги поштовим зв`язком, тому суд вважає, що аргументи відповідача про порушення строку звернення до суду із зазначеними вимогами підтвердження не знайшли.
Не підтверджені також доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1  офіційно працевлаштований за спеціальністю, яка опосередковано пов`язана з керуванням транспортними засобами – на посаді стропальника в ТОВ «Княжна Либідь», а також те, що специфіка роботи передбачає виконання важких робіт на віддалених виробничих об`єктах, будівельних майданчиках, які розташовані на значній відстані від місця його фактичного проживання та позбавлені сполучення громадським транспортом, при цьому робота є позмінною (в тому числі в нічний час), коли доступ до будь-якого транспорту, окрім власного, повністю відсутній, у зв`язку з чим позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом призведе до систематичних запізнень, неможливості дістатися до робочого місця та до звільнення і позбавлення його єдиного джерела доходу. 
Такі твердження представника відповідача не підтверджені належними та достатніми доказами.
Водночас, суд вбачає інші підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.
Так, відповідно до правил ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч.8 ст.283-2 КАС України, суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачем вимог у разі, якщо позивач не доведе існування обставин та вжиття заходів, передбачених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме: 1) невиконання особою під час мобілізації обов`язків, передбачених частиною третьою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; 2) неможливість здійснити адміністративне затримання та доставити таку особу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки органами та підрозділами, що входять до системи поліції; 3) вручення такій особі вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виконання обов`язку (обов`язків) військовозобов`язаним, резервістом відповідно; 4) невиконання такою особою зазначеного у вимозі обов`язку (обов`язків).
Матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_1 , 26.04.1998 до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП (відповідної постанови суб`єкта владних повноважень, зокрема органу ТЦК і СП, що набрала законної сили). 
Відповідно до норм КУпАПналежним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення є саме постанова про притягнення її до відповідальності. Відсутність належних доказів цього факту відповідно до п.1 ч.8 ст. 283-2 КАС Україниє самостійною підставою для відмови у задоволенні такого позову. Саме по собі звернення позивача до органів поліції про доставлення особи не є належним доказом факту вчинення нею адміністративного правопорушення та притягнення її до адміністративної відповідальності.
Отже, оскільки у справі відсутні належні докази дотримання позивачем встановленої процедури застосування заходів впливу (відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення та притягнення особи до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП), суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не доведено наявності передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 283-2 КАС України обставин, з якими закон пов`язує можливість тимчасового обмеження прав громадянина на керування транспортним засобом під час мобілізації, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову суб`єкта владних повноважень, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. Доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано, тому питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 139, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 283-2 КАС України, суд
вирішив:
У задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про застосування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач:  ІНФОРМАЦІЯ_2  ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Відповідач: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_2 .   
Повний текст рішення складено 10.06.2026.

Суддя           О.Ю. Смовж