ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року   Справа № 918/13/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРНАФТА" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі № 918/13/26 (суддя Пашкевич І.О., повний текст складено 24.03.2026) 
за позовом Акціонерного товариства "УКРНАФТА"
до Товариство з обмеженою відповідальністю "РОЯЛТЕК"
про стягнення 45 030 грн
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "УКРНАФТА" (надалі - позивач, АТ "УКРНАФТА") звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛТЕК" (надалі - відповідач, ТОВ "РОЯЛТЕК") про стягнення 45 030 грн з яких: 15 405 грн - пеня та 29 625 грн - штраф.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №13/4092-МТР/25 від 20.08.2025 в частині поставки товару (програмного продукту) у cтрок, встановлений договором.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "РОЯЛТЕК" на користь АТ "УКРНАФТА" 12 324 грн пені, 23 700 грн штрафу та 2 662,40 грн судового збору. У решті позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 3 081 грн та штрафу у розмірі 5 925 грн відмовлено.
Суд першої інстанції, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Також місцевий господарський суд вважав за можливе зменшити розмір штрафних санкцій на 20 %, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило доведених збитків для позивача. Відповідач вчиняв дії, спрямовані на виконання зобов`язання, хоча й не у спосіб, передбачений договором, а позивач користувався пробною версією програмного продукту.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга АТ "УКРНАФТА" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі № 918/13/26, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 3 081 грн та штрафу у розмірі 5 925 грн, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- судом першої інстанції не було враховано, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, програмний продукт (товар) так і не був поставлений позивачу;
- АТ "УКРНАФТА" має стратегічне значення для економіки і безпеки держави (постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" від 04.03.2015 № 83). Акціонерами АТ "Укрнафта" є Держава Україна в особі Міністерства оборони України у розмірі 49,999998 % статутного капіталу та АТ "НАК "Нафтогаз України" у розмірі 50,000001 % статутного капіталу. АТ "НАК "Нафтогаз України" на 100 % належить Державі Україна. Предметом поставки за договором є програмний продукт, що є важливим для використання у виробничих процесах АТ "Укрнафта". Його невчасна поставка фактично ставить під загрозу безперебійне функціонування певних процесів підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави;
- судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано всі обставини справи, в мотивувальній частині не обґрунтовано підстави відхилення та неприйняття доводів позивача, що порушує принцип рівності сторін, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що в сукупності привело до винесення неправомірного рішення в частині відмови позивачу у стягненні неустойки в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В.
Листом від 14.04.2026 з Господарського суду Рівненської області витребувано матеріали справи.
21.04.2026 матеріали справи надійшли до суду.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито провадження за апеляційною скаргою АТ "УКРНАФТА" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі № 918/13/26. Повідомлено учасників справи, що розгляд справи буде здійснюватися у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд апеляційної скарги АТ "УКРНАФТА" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі № 918/13/26 підлягає здійсненню у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 20.08.2026 між АТ "Укрнафта" (покупець) та ТОВ "Роялтек" (постачальник) було укладено договір поставки програмного продукту № 13/4092-МТР/25.
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався здійснити постачання покупцеві програмного продукту, вказаного у специфікації (додаток № 1 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його вартість в порядку та на умовах, встановлених цим договором.
Предмет закупівлі згідно з ЄЗС ДК 021:2015: код 48320000-7 - пакети програмного забезпечення для роботи з графікою та зображеннями.
Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики програмного продукту, перелік супровідних документів, що надаються під час поставки програмного продукту, визначені у "Технічній специфікації, інформації про технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі" що є додатком № 2 до цього договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2 договору).
Під терміном "програмний продукт" сторони розуміють усі примірники (екземпляри) комп`ютерної програми з ліцензією, вказані в додатку № 1 до цього договору, які постачаються постачальником покупцю на умовах цього договору і додатків до нього.
Під терміном "комп`ютерна програма" сторони розуміють результат комп`ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп`ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів та доступу до них (п. 1.4 договору).
Умови використання програмного продукту обмежені функціональним призначенням такої програми та її відтворення обмежене кількістю примірників, що постачається за цим договором. Умови використання програмного продукту визначаються правовласником програмного продукту та вказуються за посиланням https://www.adobe.com/ru/legal/terms.html#agreement або під час його інсталяції (п. 1.5 договору).
Ліцензійна угода між покупцем та правовласником програмного продукту приймається кінцевим користувачем покупця в електронному вигляді (без додаткової оплати, її вартість включено в ціну договору) в односторонньому порядку при інсталяції комп`ютерної програми. Покупець набуває право користування програмним продуктом за його функціональним призначенням в дату підписання покупцем акту приймання-передачі програмного продукту (п. 1.6 договору).
Територія використання програмного продукту - територія держави Україна (п. 1.7 договору).
Строк користування ррограмним продуктом - 12 (дванадцять) з дати підписання сторонами акту приймання-передачі програмного продукту (п. 1.8 договору).
Відповідно до п. 2.1. договору ціна договору (загальна вартість договору) складає 197 500 грн без ПДВ.
Відповідно до п. 3.1 договору передбачено, що найменування, виробник програмного продукту та країна походження, кількість примірників, ціна за одиницю та загальна вартість програмного продукту, що поставляється згідно з умовами цього договору, визначається у специфікації (додаток № 1 до договору).
Контактною особою від позивача у п. 16.10 договору зазначений ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 
Програмний продукт передається постачальником покупцю в іменний кабінет (Admin Console) з правом керування кабінетом, що розміщується на веб-сайті Adobe в глобальній мережі Інтернет за адресою: https://adminconsole.adobe.com/, про що покупець отримує електронний лист від Adobe на електронну адресу, вказану в Замовленні (п. 4.2 договору).
Датою прийняття покупцем програмного продукту вважається дата підписання ним відповідного акту приймання - передачі (п. 4.3 договору).
Постачальник зобов`язується здійснити постачання якісного програмного продукту. Сторони розуміють, що якість програмного продукту - це можливість покупця користуватися програмним продуктом відповідно до його функціонального призначення (п. 3.2 договору).
Відповідно до п. 16.9. договору, зміни або розірвання цього договору вчиняються шляхом укладання додаткових угод та набирають чинності з моменту укладання цих додаткових угод, окрім випадків, передбачених цим договором.

У додатку № 1 до договору (специфікація) сторони погодили до поставки наступний програмний продукт: "Ліцензія на програмну продукцію "Adobe Creative Cloud for teams All Apps ALL Multiple Platforms Multi European Languages Team Licensing Subscription New 12 month" (виробник - Adobe, країна походження - США) у кількості 5 шт., загальною вартістю 197 500 грн.
Відповідно до п. 1.2 додатку № 2 до договору сторони погодили, що ліцензія на програмну продукцію Adobe Creative Cloud for teams All Apps ALL Multiple Platforms Multi European Languages Team Licensing Subscription New 12 month підтверджує правомірність використання програмного продукту Замовником та включає в себе:
- право використання комп`ютерних програм "Adobe Creative Cloud" протягом 12 місяців;
- доступ замовника на офіційному веб-сайті виробника програмної продукції (компанії "Adobe Systems Inc.") до оновлень, змін, додатків, доповнень та/або розширення функціоналу комп`ютерних програм "Adobe Creative Cloud";
- доступ замовника до технічної підтримки від виробника (компанії "Adobe Systems Inc.") для комп`ютерних програм "Adobe Creative Cloud".
Права на отримання оновлень, змін, виправлень, додатків, доповнень та/або функціоналу комп`ютерних програм "Adobe Creative Cloud", що входять до складу програмної продукції, повинні надаватися на строк дії ліцензій на право використання відповідних комп`ютерних програм "Adobe Creative Cloud" (п. 1.3 додатку № 2 до договору).
Термін надання ліцензій: протягом 14 календарних днів з дати підписання договору (п. 1.5 додатку № 2 до договору).
Поставка програмного продукту відбувається в електронному вигляді шляхом надсилання на електронну адресу: Serhii.Karpus@Ukrnafta.com (п. 1.7 додатку № 2 до договору).

Листом від 02.09.2025 зі скриньки ТОВ "Роялтек" Molotoksoft25@gmail.com на скриньку ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / було направлено лист-пропозицію щодо надання підключення програмного забезпечення "напряму на пошти".

03.09.2025 листом від ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / на ТОВ "Роялтек" /Molotoksoft25@gmail.com/ надіслано повідомлення про незгоду із запропонованим варіантом у зв`язку із чим, 04.09.2025 електронним листом з Molotoksoft25@gmail.com на Dmytro.Manko@Ukrnafta.com надіслано пропозицію щодо розірвання договору за взаємною згодою сторін.

16.09.2025 від представника АТ "Укрнафта" Манко Дмитра надійшов електронний лист із повідомленням наступного змісту: "Враховуючи гостру виробничу потребу у товарі, АТ "Укрнафта" готова прийняти товар на електроні адреси. Прошу звернутись до Serhii.Karpus@Ukrnafta.com.uа адресами електронних скриньок".

16.09.2025 на адресу Serhii.Karpus@Ukrnafta.com.uа відправлено лист наступного змісту: "Доброго дня! відповідно до укладеного договору № 13/4092- МТР/25 від 20.08.2025 щодо поставки програмної продукції Adobe - прошу надати 5 (п`ять) електронних адрес (скриньок) для відправки на них ПЗ. Дякую".

22.09.2025 електронним листом від Serhii.Karpus@Ukrnafta.com.uа надано перелік електронних адрес у кількості 5 шт., а саме: Oksana.Dovbnia@Ukrnafta.com,, Dmytro.Pyvovarov@Ukrnafta.com,Anna.Yureneiva@Ukrnafta.com,Oleksandra.Vikhovska@Ukmafta.com, Yuliia.Volodko@Ukrnafta.com.

23.09.2025 ТОВ "Роялтек" здійснило підключення (активацію) пробної версії програмного забезпечення, що є предметом договору на надані електронні адреси користувачів АТ "Укрнафта" - Oksana.Dovbnia@Ukrnafta.com,, Dmytro.Pyvovarov@Ukrnafta.com,Anna.Yureneiva@Ukrnafta.com,Oleksandra.Vikhovska@Ukmafta.com, Yuliia.Volodko@Ukrnafta.com.

23.09.2025 на вказані адреси електронної пошти надійшли повідомлення з електронної адреси message@adobe.com із наступним змістом: "Ваш адміністратор у Veridje надав вам право на безкоштовну пробну версію Creative Cloud Pro". При цьому також у листах було наявне наступне застереження: "Зверніть увагу: організація Veridje зареєструвалася на пробну версію Creative Cloud Pro для бізнесу та вказала вас користувачем цієї пробної версії. Створюючи обліковий запис Adobe у цій пробній версії, ви усвідомлюєте, що використовуєте обліковий запис, наданий в рамках пробної версії для бізнесу, і що всі ресурси, які ви створюєте під цим обліковим записом, належать вашій організації. Цей обліковий запис не можна використовувати для особистих потреб".

Відповідач не здійснив поставку програмного продукту у спосіб передбачений п. 4.2 договору та п. 1.7 додатку № 2 до договору. Жодного акту приймання-передачі програмного продукту між позивачем та відповідачем не підписано.

Листом від 20.11.2025 № 01/01/13/10/28/02-02/01/19317 АТ "Укрнафта" звернулося до ТОВ "РОЯЛТЕК" із повідомленням про розірвання договору.

У зв`язку із порушенням строків поставки товару (програмного продукту), на підставі п. 8.2. договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення поставки за період з 04.09.2025 по 20.11.2025 та штраф у розмірі 15 %, оскільки прострочення поставки складає більше ніж 60 календарних днів.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 стягнуто з відповідача на користь позивача 12 324 грн пені, 23 700 грн штрафу та 2 662, 40 грн судового збору. У решті позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 3 081 грн та штрафу у розмірі 5 925 грн відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому місцевий господарський суд вважав за можливе зменшити розмір штрафних санкцій на 20 %, виходячи з того, що допущене відповідачем порушення не спричинило для позивача доведених збитків. Крім того, судом враховано, що відповідач вчиняв активні дії, спрямовані на виконання договірного зобов`язання (хоча й не у спосіб, передбачений договором), а позивач мав фактичну змогу користуватися пробною версією програмного продукту.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 3081 грн та штрафу у розмірі 5 925 грн. 
Доводи позивача зводяться до того, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір штрафних санкцій на 20 %, що в сукупності привело до ухвалення неправомірного рішення в частині відмови позивачу у стягненні неустойки в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 цього Кодексу).
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотним умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Також у ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно з статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 8.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки програмного продукту, покупець має право нарахувати постачальнику: 1) за весь період прострочення поставки програмного продукту - пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого програмного продукту за кожен день прострочення; 2) за прострочення від 30 днів - штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого програмного продукту; 3) за прострочення від 60 днів і більше - штраф у розмірі 15 % від вартості не поставленого або несвоєчасно поставленого програмного продукту, які постачальник зобов`язаний сплатити. Ненадання супровідних документів, передбачених технічною специфікацією, в строк, передбачений умовами цього договору, є порушенням строків поставки програмного продукту.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у пункті 1.5 додатку № 2 до договору сторони погодили, що термін надання ліцензій становить 14 днів з дати підписання договору. Таким чином, сторони самостійно визначили строк виконання постачальником обов`язку з передачі товару.

Оскільки вказаний договір було підписано сторонами 20.08.2025, постачальник зобов`язаний був надати АТ "Укрнафта" програмний продукт у строк до 03.09.2025 включно.

Водночас відповідач не виконав зобов`язання з поставки програмного продукту у строк та спосіб, які визначені умовами договору. Матеріалами справи підтверджується, що у строк до 03.09.2025 відповідач не передав позивачу програмний продукт ані шляхом надання доступу до іменного кабінету (Admin Console), ані шляхом направлення відповідного повідомлення від правовласника на погоджену електронну адресу позивача.

При цьому колегія суддів зауважує, що надання відповідачем доступу до пробної версії програмного забезпечення не є тотожним передачі ліцензійного продукту, передбаченого умовами договору, а тому не свідчить про належне виконання зобов`язання. 

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що прострочення виконання зобов`язання відповідача (прострочення боржника) настало з 04.09.2025.

Беручи до уваги викладене, із урахуванням п. 8.2. договору поставки № 13/4092-МТР/25 від 20.08.2025, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеня та штраф.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій, колегія суддів вважає, що він є арифметично правильним в сумі 15 405 грн пені за період із 04.09.2025 по 20.11.2025 та 29 625 грн штрафу.

Водночас відповідач в суді першої інстанції подав заяву про зменшення неустойки до 1000 грн.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Слід враховувати, що правила статті 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню з боржника за прострочення виконання зобов`язання, суд звертається до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року під час розгляду справи № 902/417/18.
У пунктах 8.20.-8.22 цієї постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
У пунктах 8.33, 8.35.-8.36 цієї постанови зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) на 20 %, суд першої інстанції належним чином врахував баланс інтересів сторін та конкретні обставини справи. Зокрема, судом враховано, що допущене відповідачем порушення строків поставки не спричинило для позивача доведених збитків чи інших тяжких наслідків. 

Крім того, відповідачем вживалися заходи, спрямовані на виконання договірних зобов`язань (хоча й у спосіб, що не відповідав умовам договору), а позивач мав змогу користуватися пробною версією програмного продукту.

Позивачем не подано суду доказів, які би свідчили про ускладнення в господарській діяльності та підтверджували факт понесення позивачем збитків у зв`язку з простроченням за договором поставки від 20.08.2025 та їх розміру.

Водночас суд зауважує, що неустойка є санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Отже, враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків порушення зобов`язання відповідачем, із урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) нарахованої за договором поставки від 20.08.2025, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 20 %, що є співмірним у контексті балансу інтересів обох сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін спору.

Отже, приймаючи до уваги, що судом визнано обґрунтованим нарахування за договором поставки від 20.08.2025 пені у розмірі 15 405 грн та штрафу у розмірі 29 625 грн, з урахуванням зменшення судом розміру пені та штрафу на 20 % за вказаними договором, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 12 324 грн та штраф у розмірі 23 700 грн.

З приводу доводів скаржника, викладених у апеляційній скарзі, то колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судом апеляційної інстанції, натомість оскаржуване судове рішення є вмотивованим. Судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає ст. 236 ГПК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів зазначає, що в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, позивач висновків суду першої інстанції не спростував, а його посилання є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі № 918/13/26 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ "УКРНАФТА" - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 покладається на позивача згідно з ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРНАФТА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2026 у справі №918/13/26 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Петухов М.Г.