Справа №939/904/26 Суддя в суді першої інст. -Герасименко М.М.
Провадження № 33/824/2553/2026  Суддя-доповідач - Дрига А.М.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М.,
за участю:
захисника - адвоката Зайцева І.Ю.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Зайцева І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської області від 08 квітня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою судді місцевого суду:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин. 
14 березня 2026 року, об 11 годині 21 хвилині, на дорозі с. Озірщина - СТ «Озірщина» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Alkotest Drager» або в найближчому закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказує, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та мав ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про жодні виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а одразу запропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день, час і місце судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явився, захисник не заперечував проти розгляду справи без його участі.

Заслухавши думку захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив про її задоволення, перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, суд вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Так, перевіркою постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону встановлено, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, а саме:відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського та патрульного автомобіля; актом огляду; направленням до закладу охорони здоров`я на огляд з метою виявлення стану сп`яніння; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 14.03.2026 та копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕНА № 6831586 від 14.03.2026 року. 
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність.
Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов'язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки це прямо передбачено п. 2.5 ПДРУкраїни та абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».
Відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та порушення п.2.5 ПДР України. 
Доводи захисника про те, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та мав ознаки алкогольного сп`яніння, спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції та іншими доказами.

Так, згідно дослідженому в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «Audi» за порушення правил дорожнього руху. Після зупинки транспортного засобу вони звернулися до водія з вимогою пред`явити посвідчення водія, після чого встановили його особу. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та виражене тремтіння пальців рук. У зв`язку з цим водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу «Драгер» або в закладі охорони здоров`я, однак він відмовився. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно нього буде складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також роз`яснили його права та обов`язки.Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомив про вживання однієї пляшки пива. Після цього працівники поліції повідомили його про складання адміністративного протоколу. У подальшому відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зміст якого йому зачитано, з правами та обов`язками ознайомлено, що підтверджується його підписом. Будь-яких заперечень щодо змісту протоколу ним не заявлено.
Окрім цього, матеріали справи містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів та направлення до закладу охорони здоров`я на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14.03.2026, де зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, нечітка мова, а також, що він відмовився від проходження такого огляду, де засвідчив свій підпис. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. 
Враховуючи наведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Зайцева І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Бородянського районного суду Київської області від 08 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига