Справа №: 343/1068/26 
Провадження №: 3/343/243/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Долина
Суддя Долинського районного суду Івано – Франківської області Андрусів І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднаний адміністративний матеріал, який надійшов від відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано - Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , учня 10 класу Надіївського ліцею, РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за ч. 2 ст. 126; ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його законної представниці – Ласкової В.І.,
ВСТАНОВИВ:
І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:
ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким, та будучи учасником дорожнього руху, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого майна (газопроводу).
Правопорушення вчинені за таких обставин.
08 травня 2026 року, о 20.40 год., в с. Надіїв, по вул. Миру, 10 Калуського району Івано - Франківської області, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом "Kia Ceed", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керувати таким. Цього ж дня, керуючи транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати таким, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на газопровід, який внаслідок ДТП було пошкоджено, чим порушив вимоги п. 2.1. а, 2.3. б ПДР України, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені: ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП.
ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадження в справі:
у судовому засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП визнав. Пояснив, що розуміє протиправність своїх дій і більше так робити не буде.
Законна представниця ОСОБА_1 – Ласкова В.І. у судовому засіданні зазначила, що, збитки спричинені ДТП відшкодовані. Із сином вона провела виховну розмову.
ІІІ. Досліджені в судовому засіданні письмові докази:
окрім визнання вини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП доведена доказами, а саме:
- протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №660968 та серії ЕПР1 №660953 від 08.05.2026, в яких викладена суть адміністративних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП, яке ставиться у вину ОСОБА_1 . Копії даних протоколів отсанній отримав;
- копією схеми місця ДТП, яка сталася 08.05.2026 о 20.40 год., в АДРЕСА_1 .
ІV. Оцінка суду:
заслухавши пояснення учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення, оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить такого висновку.
Згідно із ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Під всебічним, повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи необхідно розуміти максимально повне дослідження події, яка відбулась, шляхом відібрання пояснень у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допиту свідків та вчинення інших необхідних процесуальних дій.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Положення ст. 7 КУпАП, передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Cуд звертає увагу на те, що ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається Європейським Судом як кримінально - правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті для здійснення діяльності».
Визнання кримінально - правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.
При цьому, суд звертає увагу на те, що із змісту пред`явлених ОСОБА_1 звинувачень, встановлено, що останньому у вину ставиться вчинення адміністративних правопорушень у неповнолітньому віці, що свідчить про необхідність дотримання законодавства, яке забезпечує відповідні гарантії неповнолітньому під час притягнення його до відповідальності.
Так, при здійсненні провадження про притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка є неповнолітньою, суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до абз. II і ІІІ п. «b» ч. 2 ст. 40 Конвенції про права дитини, держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії: негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту; невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів.
Мінімальні стандартні правила ООН щодо відправлення правосуддя стосовно неповнолітніх («Пекінські правила») спрямовують на те, щоб кримінальні провадження щодо неповнолітніх здійснювались швидко і без будь-яких затримок; вимагають, щоб особи, які ведуть ці провадження, мали відповідну кваліфікацію; наказують поважати право неповнолітнього на конфіденційність, щоб уникнути заподіяння шкоди через непотрібну гласність; передбачають можливість закриття провадження за нереабілітуючими підставами для того, щоб обмежити негативні наслідки судового розгляду і вироку; рекомендують при виборі запобіжних заходів враховувати тяжкість, мотиви, причини вчинення злочину та особливості підлітка і виходити при цьому з принципу «мінімальної достатності».
Здійснюючи провадження щодо неповнолітніх, у кожному окремому випадку суд зобов`язаний зважати, що особа набуває повної процесуальної дієздатності лише з досягненням повноліття та враховувати, що національним законодавством та міжнародними договорами закріплено особливий підхід до неповнолітніх правопорушників, що зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації адміністративної відповідальності.
Міжнародними засадами, на яких ґрунтуються розгляд провадження щодо неповнолітніх є не тільки презумпція невинуватості неповнолітнього але і забезпечення права неповнолітнього на ефективний захист його інтересів, що передбачає обов`язкову участь захисника щодо неповнолітніх, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні правопорушення з моменту встановлення факту неповноліття, допит неповнолітнього у присутності захисника та забезпечення права батьків приймати участь у справі в якості законних представників неповнолітнього.
Так, відповідно до вимог ст. 270 КУпАП, інтереси неповнолітнього мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є неповнолітньою особою та на час вчинення правопорушень йому виповнилось 16 років.
Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.
Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язково залучення законного представника.
Також, необхідно враховувати, що в цілому неповнолітні особи за рівнем інтелектуального і вольового розвитку відстають від дорослих, а їх життєвий досвід недостатній для того, щоб вони мали можливість об`єктивно оцінювати конкретну ситуацію та вибирати лінію поведінки, яка відповідає їх інтересам та можуть помилятись у тлумаченні змісту визначення наведеної правової поведінки. Для гарантування правового захисту неповнолітніх на досудовому розслідуванні і в судовому розгляді законом передбачено спеціальні норми, що встановлюють особливість провадження у цих справах.
Суд констатує, що поліцейським при розгляді справ про адміністративні правопорушення було в повній мірі забезпечно право на захист ОСОБА_1 , оскільки було залучено законну представницю останнього – ОСОБА_3 , яка є його матір`ю.
Судовий розгляд даної справи також проводився у присутності ОСОБА_1 та його законної представниці – Ласкової О.І., яким судом було роз`яснено їхні права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268; ч. 3 ст. 270 КУпАП.
Таким чином, судом забезпечено гарантії неповнолітньому правопорушнику ОСОБА_1 під час розгляду провадження в суді.
Стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених: ч. ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП, суд зазначає таке.
Як зазначено в п 1.9. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із п. 2.1. а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.3. б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Частина 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановленга відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП, надано: протоколи про адміністративні правопорушення, схему місця ДТП та інші матеріали, які є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким, та будучи учасником дорожнього руху, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого майна (газопроводу), чим порушив вимоги п. 2.1. а, 2.3. б ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені: ч. 2 ст. 126; ст. 124 КУпАП.
При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності стягнення вчиненого правопорушення. Категорія справедливості передбачає, що стягнення за правопорушення повинно бути домірним самому правопорушенню. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та санкція відповідатимуть один одному, а й те, що стягнення має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно із ч. 1 ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, на даний час навчається у ліцеї.
Відповідно до ст. 13 КУпАП, до осіб, які вчинили правопорушення у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років застосовуються заходи впливу передбачені ст. 24-1 КУпАП. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених в тому числі ст. 126, ст. 130 КУПАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу.
Вказана норма закріплює право суду, а не обов`язок застосувати до неповнолітнього заходи впливу передбачені ст. 24-1 КУпАП.
Згідно із ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу, окрім іншого, є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На думку суду, ОСОБА_1 , перебуває саме у тому віці, коли у нього формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні вчинки.
При цьому, ОСОБА_1 , грубо нехтуючи вимогами закону, керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким та вчинив ДТП, що свідчить про формування у нього викривленого уявлення про законність та безвідповідального ставлення до небезпеки, що може бути спричинена його діями, а тому суд вважає, що жоден із заходів передбачених ст. 24-1 КУпАП, не буде дієвим запобіжником від вчинення ним адміністративних правопорушень в подальшому, а навпаки укріпить у нього переконання власної безкарності.
Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, з огляду на характер вчинених правопорушень, немає, тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.
Враховуючи характер та обставини вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд вважає за доцільне призначити адміністративне стягнення з врахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП.
V. Вирішення питання судового збору:
відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Оскільки, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, з нього слід стягнути судовий збір в розмірі 665,60 грн.
На підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. 40-1, 283, 284 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень;
- ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) -899998; рахунок отримувача № UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету -22030106) - 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днiв до Івано - Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано - Франківської області.

Суддя: І.М.Андрусів