Дата документу 10.06.2026 Справа № 801/8104/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №801/8104/2012   Головуючий у 1- інстанції Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1131/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Трофимової Д.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Бердянський відділ державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзді за межі України,
ВСТАНОВИЛА:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", Бердянський відділ державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В обґрунтування позову зазначено, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.08.2012 року у справі N 801/8104/2012 було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею своїх зобов`язань за виконавчим листом №2-4428/11 виданий 05.01.2012 року Бердянським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 38 007, 61 грн та судові витрати у сумі 500,08 грн, виконавчим листом №2-1391/10 виданий 14.09.2010 року Бердянським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 28 984, 67 грн та судові витрати у сумі 409,85 грн, а всього 29 394, 52 грн.
Заявник вважає, що така ухвала прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає нормам діючого законодавства, а тому встановлене обмеження у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню з огляду на те, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено лише те, що борг за зведеним виконавчим провадженням не сплачено, але жодним чином не доведено факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 судовим рішенням. Таке обмеження заявниці у праві виїзду за межі України порушує її права як громадянки України, виїзд за межі України з боку заявниці не є ухиленням від виконання рішення, а лише вимушеним заходом під час воєнного стану. В Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості про виконавчі провадження, на підставі яких була винесена ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі N 801/8104/2012 від 29.08.2012 року. А отже, відсутність таких відомостей свідчить про відсутність ухилення заявниці від сплати за ними. Обмежувальний захід, як обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу триває понад 12 років, що є непропорційним, та підлягає скасуванню.
На підставі вищевикладеного, просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі №801/8104/2012 від 29.08.2012 року. 
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2025 року відмовлено у задоволені заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду ( а.с.235-244,т.1).
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року заяву задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )  у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.08.2012 року у справі № 801/8104/2012. 
Не погоджуючись із ухвалою АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просили оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні ОСОБА_1 заінтересовані особи - акціонерне товариство «ПриватБанк», Бердянський відділ державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не дослідив ключові обставин, не перевірив фактичний стан виконання виконавчих листів та зняв обмеження без підстав, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення. 
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
В силу вимог ст.367ч.1ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України триває понад 12 років, у зв`язку з чим є неспіврозмірною мірою, що обмежує свободу пересування заявниці, зокрема під час воєнного стану в державі.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2012 року у справі №801/8104/2012 тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею своїх зобов`язань за: 
виконавчим листом N 2-4428/11, виданим 05.01.2012 року Бердянським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 38007,61 грн та судових витрат в сумі 500,08 грн, а всього 38507,69 грн;
виконавчим листом N 2-1391/10, виданим 14.09.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ " ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 28984,67 грн та судових витрат в сумі 409,85 грн, а всього 29394,52 грн (а. с. 12).
За результатами перевірки даних системи, зокрема, спецрозділу, за параметрам запиту виконавчий документ № 2-4428/11 встановлено, що на виконанні у Бердянському відділі державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), неодноразово перебував виконавчий лист № 2-4428/11, виданий 05 січня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 38507, 69 грн, на підставі якого були відкритті виконавчі провадження № № 30655001, 34201937, 36368322.
Виконавче провадження № 36368322, було завершено 26 червня 2013 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції на час здійснення відповідних дій), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилося безрезультатними.
За результатами перевірки даних системи, зокрема, спецрозділу встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неодноразово перебував виконавчий лист № 2-1391/2010, від 14 вересня 2010 року, востаннє виконавче провадження № 40289256 було завершено 25 грудня 2013 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції актуальній на час здійснення відповідних дій) у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
У статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.
Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Частинами 5-8 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язковою участі державного (приватного) виконавця.
За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійсненні особою права на свободу пересування.
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, § § 78 - 82).
Відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пункти 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A N 98).
У справі "Гочев проти Болгарії" Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині З статті 2 Протоколу N 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.
При цьому, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121).
Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга N 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".
З матеріалів справи вбачається, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України застосовано судом у зв`язку з тим, що вона не виконувала зобов`язання з повернення боргу у виконавчому провадженні. На даний час заборгованість ОСОБА_1 в повному обсязі так і не погашена.
В той же час, зміст заяви представника заявниці – адвоката Гаращака В.В. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, на думку колегії суддів, доводить не зміну обставин, що зумовили суд застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, а зводиться до незгоди заявника з ухвалою суду від 29.08.2012 року, якою тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту виконання нею своїх зобов`язань, а також до необґрунтованості тверджень державного виконавця.
В заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявником не наведено нових обставин, що виникли після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і обґрунтовують необхідність скасування цього тимчасового обмеження фізичної особи.
Вказуючи, що відсутні підстави для висновку про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 судом, заявник фактично намагається спростувати висновки суду про наявність підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, викладені в ухвалі Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2012 року, яка при цьому не оскаржувалася шляхом подання на неї апеляційної скарги та набрала законної сили.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано доказів щодо виконання ОСОБА_1 судових рішень шляхом сплати заборгованості або вжиття заходів, направлених на виконання судового рішення.
Колегія суддів зауважує, суд наділений правом скасувати обмеження у праві виїзду за кордон лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування такого обмеження.
Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.
Процесуальні дії суду щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України і скасування такого обмеження врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
В матеріалах справи міститься лист в.о. начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 05.05.2025 року ( а.с.70) , з якого вбачається, що за результатами перевірки даних Єдиного реєстру боржників, Системи, зокрема спецрозділу, наявні відомості стосовно ОСОБА_1 , як боржника в Бердянському відділі державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділ) за наступними виконавчими провадженнями:
виконавче провадження № 15653144, яке було відкрито 04.11.2009, з примусового виконання судового наказу № 2н-472, виданого 29.07.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «РайффайзенБанкАваль» суми боргу 11 003,22 грн;
виконавче провадження № 18124719, яке було відкрито 23.02.2010, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1125, виданого 17.02.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно заборгованості на користь ПАТ «ПриватБанк» у сумі 8 378,04 грн;
виконавче провадження № 19158311, яке було відкрито 05.05.2010, з примусового виконання виконавчого листа № 2-344, виданого 01.03.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у розмірі 26 098,12 грн;
виконавче провадження № 19408163, яке було відкрито 21.05.2010, з примусового виконання судового наказу № 2н-634, виданого 16.11.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Довіра» суми боргу у розмірі 9 749,52 грн;
виконавче провадження № 21593138, яке було відкрито 28.09.2010, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1391/2010, виданого 14.09.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 28 984,67 грн., а також судові витрати в сумі 409,85 грн, а всього 29 394,52 грн в солідарному порядку;
виконавче провадження № 21958294, яке було відкрито 11.10.2010, з примусового виконання судового наказу № 2н-627, виданого 16.11.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КС «Довіра» суми боргу у розмірі 13 058,19 грн;
виконавче провадження № 34762675, яке було відкрито 17.10.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Благо» заборгованості в сумі 64 081,59 грн;
виконавче провадження № 22733822, яке було відкрито 18.11.2010, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1780, виданого 09.06.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КС «Благо» суми боргу у розмірі 54 085,12 грн;
виконавче провадження № 30667761, яке було відкрито 17.01.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1154/11, виданого 29.11.2011 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суми боргу 27 632,12 грн;
виконавче провадження № 30667889, яке було відкрито 17.01.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1154/11, виданого 29.11.2011 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суми боргу 396,33 грн;
виконавче провадження № 31526431, яке було відкрито 03.03.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 6-755/11, виданого 19.08.2011 Дніпропетровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу 8 567,30 грн;
виконавче провадження № 31984916, яке було відкрито 06.04.2012, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1391/10, виданого 14.09.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу 29 394,52 грн;
виконавче провадження № 36364108, яке було відкрито 05.02.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1391/2010, виданого 14.09.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 29 394,52 грн;
виконавче провадження № 36358322, яке було відкрито 06.02.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4428/11, виданого 05.01.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 38 507,69 грн;
виконавче провадження № 36478865, яке було відкрито 12.02.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КС «Благо» заборгованість в сумі 80 703,25 грн;
виконавче провадження № 36604205, яке було відкрито 19.02.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-344/2010, виданого 01.03.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» борг за кредитним договором у сумі 25 592,20 грн, а також понесені позивачем витрати на оплату судового збору у сумі 255,92 грн та витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 250,00 грн, а всього 26 098,12 грн;
виконавче провадження № 36952603, яке було відкрито 14.03.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4618/11, виданого 03.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 14 918,52 грн;
виконавче провадження № 36952759, яке було відкрито 14.03.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4618/11, виданого 01.06.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суму 269,19 грн;
виконавче провадження № 39007105, яке було відкрито 24.07.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 801/11984/2012, виданого 21.03.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором 11 458,59 грн;
виконавче провадження № 39690045, яке було відкрито 10.09.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 755/9839/13-ц, виданого 27.06.2013 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2 359,07 грн, а також третейський збір 115,39 грн, всього підлягає стягненню 2 474,46 грн;
виконавче провадження № 40289256, яке було відкрито 22.10.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1391/2010, виданого 14.09.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 28 984,67 грн, а також судові витрати в сумі 409,85 грн, а всього 29 394,52 грн;
виконавче провадження № 40768951, яке було відкрито 19.11.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1780/2010, виданого 09.06.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь КС «Благо» суми боргу у розмірі 54 085,12 грн;
виконавче провадження № 40769070, яке було відкрито 19.11.2013, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КС «Благо» заборгованість в сумі 80 703,25 грн;
виконавче провадження № 41621001, яке було відкрито 24.01.2014, з примусового виконання судового наказу № 2н-634/2009, виданого 25.12.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь КС «Довіра» суми 1 649,52 грн;
виконавче провадження № 42366835, яке було відкрито 07.03.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1780/2010, виданого 09.06.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , на користь КС «Благо» суми боргу у розмірі 54 085,12 грн;
виконавче провадження № 42368402, яке було відкрито 07.03.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Благо» заборгованість за кредитними договорами у сумі 80 703,25 грн;
виконавче провадження № 43777941, яке було відкрито 23.06.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-344/2010, виданого 01.03.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» борг за кредитним договором у сумі 25 592,20 грн., а також понесені позивачем витрати на оплату судового збору у сумі 255,92 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 250,00 грн., а всього 26 098,12 грн;
виконавче провадження № 43881692, яке було відкрито 08.07.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4618/11, виданого 03.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №8/2008/11/0359/ЮМК від 23.09.2008 року в сумі 14 918,52 грн;
виконавче провадження № 43881770, яке було відкрито 08.07.2014, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4618/11, виданого 01.06.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суму 269,19 грн;
виконавче провадження № 47851658, яке було відкрито 16.06.2015, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Благо» борг в розмірі 80 703,25 грн;
виконавче провадження № 47905356, яке було відкрито 22.06.2015, з примусового виконання виконавчого листа № 2-344/2010, виданого 01.03.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» суми боргу у розмірі 26 098,12 грн;
виконавче провадження № 49617390, яке було відкрито 14.12.2015, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Благо» борг в розмірі 77 703,25 грн;
виконавче провадження № 52321486, яке було відкрито 26.09.2016, з примусового виконання виконавчого листа № 2-344/2010, виданого 01.03.2010 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» суми боргу у розмірі 26 098,12 грн;
виконавче провадження № 61287160, яке було відкрито 19.02.2020, з примусового виконання виконавчого листа № 2-218/11, виданого 14.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Благо» борг в розмірі 80 703,25 грн;
виконавче провадження № 66004668, яке було відкрито 07.07.2021, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4618/11, виданого 03.08.2012 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості за кредитним договором №8/2008/11/0359/ЮМК від 23.09.2008 року в сумі 14 918,52 грн.
відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Оскільки колегією суддів встановлено, що на час розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рішення судів, в тому числі у справах № 2-4428/11, № 2-1391/10 про стягнення з ОСОБА_1 не виконані і обставини, що зумовили застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон не змінилися, тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення заяви адвоката Гаращака В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та вважає необхідним скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, стягненню на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, що складає 2 662 гривень 40 копійок.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року скасувати, ухвалити постанову наступного змісту.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Бердянський відділ державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзді за межі України – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати пов`язанні зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 662 гривень 40 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: