ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

справа №520/5022/24
адміністративне провадження № К/990/30276/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Єресько Л.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 520/5022/24
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року (суддя Бідонько А.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року (суддя-доповідач - Русанова В.Б., судді: Перцова Т.С. , Жигилій С.П.)
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі також - відповідач), у якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, які полягають у відмові їй надати публічну інформацію на запит від 31 січня 2024 року, який надійшов до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та зареєстрований за №15-ЗПІ;
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області надати їй публічну інформацію стосовно середнього відсоткового розміру місячної премії та середнього відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби за визначеними у запиті від 31 січня 2024 року посадами або за прирівняними до них посадами за січень 2022 та січень 2023 року.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що визначальною ознакою публічної інформації є її існування у заздалегідь зафіксованому вигляді на момент надходження запиту, тоді як звернення, для розгляду якого необхідне створення нової інформації, не є інформаційним запитом у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), крім випадків, коли розпорядник інформації зобов`язаний володіти такою інформацією. Ураховуючи наведене, суди дійшли висновку, що запитувана позивачем інформація щодо середнього відсоткового розміру місячної премії та надбавки за особливості проходження служби за певними або прирівняними до них посадами за січень 2022 року та січень 2023 року потребує здійснення додаткових обрахунків та узагальнення, а відтак не відповідає критеріям публічної інформації як готового та зафіксованого інформаційного продукту.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, позивач звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу оскарження судових рішень попередніх інстанцій позивач послалась на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначила про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 803/487/17, від 13 червня 2024 року у справі №480/2283/20, від 7 лютого 2020 року у справі № 127/13810/17.
Ключовими доводами касатора є те, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області є єдиним та виключним розпорядником інформації стосовно середнього відсоткового розміру місячної премії та надбавки за особливості проходження служби. Відтак, на переконання скаржника, оскільки запит про надання публічної інформації відповідав вимогам статті 19 Закону № 2939-VI, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні такого запиту.
Касаційна скарга, як указує скаржник, має виняткове значення для останньої. Окрім того вказує, що позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
Ухвалою від 13 вересня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У зв`язку з обранням судді Губської О.А. до Великої Палати Верховного Суду здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та визначено склад колегії: судді-доповідача Соколова В.М., суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 520/5022/24 - без змін. 
Ухвалою від 13 травня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору у даній справі є правомірність дій (бездіяльності) відповідача щодо ненадання відповіді на запит про надання публічної інформації та дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері доступу до публічної інформації.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено у Законі № 2939-VI.
Статтею 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (стаття 12 Закону № 2939-VI).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша статті 19 Закону № 2939-VI).
Згідно із частинами першою, третьою статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію, предметом якого було отримання відомостей про середній відсотковий розмір щомісячної премії та середній відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби за переліком посад за січень 2022 року та січень 2023 року, зазначених у відповідному запиті.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із правомірності відмови відповідача, оскільки запитувана інформація не є публічною в розумінні Закону № 2939-VI, з огляду на те, що не була попередньо створена чи зафіксована на матеріальних носіях, а тому відповідний запит не підлягає розгляду в порядку, передбаченому зазначеним Законом.
Оцінюючи доводи скаржника щодо наявності у відповідача статусу розпорядника запитуваної інформації, а також відповідності такої інформації ознакам публічної в розумінні Закону № 2939-VI, колегія суддів виходить із такого.
Так, підпунктом 3 пункту 10 розділу І Закону № 1774-VIII частина четверта статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) викладена у новій редакції, відповідно до якої усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Отже, Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.
Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704 (далі - Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 2 Постанови № 704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 5 Постанови № 704, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: установлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років; здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків (для військовослужбовців розвідувальних органів - не менш як 30 відсотків) посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.
Постановою від 13 лютого 2008 року № 45 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 45 (у редакції, чинній до внесення змін Постановою № 103, яку рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18 визнано протиправною та нечинною у відповідній частині) для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів:
- посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням;
- надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання «заслужений» чи «народний», службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі;
- щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок;
- інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію;
- щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах «С», у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром «Байконур», якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 року для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства.
Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються.
Аналізуючи указаний пункт Порядку № 45, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2024 року у справі № 380/19324/23 дійшла висновку, що у довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії щодо зазначення розміру надбавки за особливості проходження служби та премії (розмір яких є предметом спору у цій справі) належить указувати їх середній розмір, що фактично виплачений за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію.
Разом із тим, відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, затвердженого наказом ДСНС 4 лютого 2013 року № 3 (далі - Положення № 3) Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (скорочена назва - ГУ ДСНС України у Харківській області) (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.
Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, дорученнями Міністра внутрішніх справ України, наказами та дорученнями ДСНС, актами Харківської обласної державної адміністрації та Харківської обласної ради, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням (пункт 2 Положення № 3).
Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території: здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Головного управління та підпорядкованих підрозділів; здійснює відповідно до законодавства заходи щодо забезпечення правового та соціального захисту осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, пенсіонерів, ветеранів служби цивільного захисту, членів їх сімей та працівників Головного управління і підпорядкованих підрозділів (пункти 48, 55 Положення № 3).
Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Положення № 3 Головне управління з метою організації своєї діяльності забезпечує доступ до публічної інформації, що перебуває у його володінні.
Таким чином, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області є належним розпорядником запитуваної позивачем інформації, оскільки така інформація створюється та перебуває у його володінні в межах виконання покладених на нього повноважень. Відтак висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області не є розпорядником інформації в розумінні Закону № 2939-VI, є необґрунтованими.
При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь повинна бути зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Відтак колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що запитувана позивачем інформація не була створена і задокументована під час здійснення своїх повноважень та не знаходилась у володінні його, оскільки відповідач в силу закону зобов`язаний володіти відповідною інформацією.
За таких обставин колегія суддів уважає, що позовна вимога про визнання протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, які полягають у відмові їй надати публічну інформацію на запит від 31 січня 2024 року, який надійшов до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та зареєстрований за №15-ЗПІ, підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій відповідно до вимог статті 351 КАС України - скасуванню із ухваленням нового рішення.
З уваги на вказане та враховуючи, що позивач мала право на отримання публічної інформації, яку їй протиправно не надано відповідачем, існують правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області надати їй публічну інформацію стосовно середнього відсоткового розміру місячної премії та середнього відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби за визначеними у запиті від 31 січня 2024 року посадами або за прирівняними до них посадами за січень 2022 та січень 2023 року.
Суд уважає, що в контексті обставин цієї справи та підстав касаційного оскарження, ним надано відповідь на всі аргументи сторін, які можуть вплинути на правильне вирішення справи. Решта доводів не спростовують висновків Суду та не впливають на результат вирішення спору в цій справі.
За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 КАС України).
З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами попередніх інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, а у питанні застосування та тлумачення норм матеріального права Верховний Суд є судом, який має повну юрисдикцію, то Верховний Суд за правилами частини першої статті 351 КАС України вважає за необхідне скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог.
Оскільки оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та не відповідають вимогам статті 242 КАС України, касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а судові рішення - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
За приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 356 КАС України у резолютивній частині постанови зазначається розподіл витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З огляду на результат касаційного розгляду та задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень в повному обсязі, всі судові витрати (судовий збір), понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатила за подання позовної заяви - 968,96 грн, за подання апеляційної скарги - 1 453,44 грн, за подання касаційної скарги - 1 937,92 грн, що підтверджується квитанціями від 23 лютого 2022 року № 7H84-862P-92C7-8T11, від 6 травня 2024 року № 81KH-P70B-E32X-448P, від 3 серпня 2024 року № EKK4-AMK1-B69K-09M5 відповідно. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 4 360,32 грн підлягає стягненню з рахунків Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, які полягають у відмові їй надати публічну інформацію на запит від 31 січня 2024 року, який надійшов до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та зареєстрований за №15-ЗПІ;
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ: 38631015; 61013, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8) суму судового збору у розмірі: 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 32 копійки.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
М.В. Білак 
 Л.О. Єресько ,
Судді Верховного Суду