Справа № 346/4928/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/418/26 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Мальцевої Є. Є., Томин О. О., 
з участю секретаря  Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 грудня 2025 року, в складі судді Махно Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, 
в с т а н о в и в:
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа  ОСОБА_5 ,про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначили, що загальними зборами співвласників майна колишньої спілки селян Україна с. Отинія, Коломийського району, Івано-Франківської області 11 серпня 2002 року було уточнено списки пайовиків та розмір майнового паю кожного пайовика, затверджено акт розрахунку пайового фонду, в тому числі вартість основних засобів, активів та пасивів майна пайового фонду спілки селян. Рішенням зборів було уповноважено комісію по врегулюванню і реформуванню майнових відносин між пайовиками спілки селян Україна провести врегулювання майнових відносин між пайовиками і новоутвореними юридичними структурами з наступним затвердженням, що підтверджується копією протоколу загальних зборів пайовиків майна колишньої спілки селян Україна смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області від 11 серпня 2002 року.
25 лютого 2004 року комісія по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками спілки селян Україна на своєму засіданні прийняла рішення про задоволення заяви групи співвласників майнових паїв та виділення позивачам в числі інших власників майнових паїв, серед іншого нерухомого майна, нежитлового приміщення (зерноскладу), 1981 року введення в експлуатацію, інвентарний номер 283, балансовою вартістю 155 000,00 грн, що підтверджується копією протоколу № 14 засідання комісії по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками спілки селян Україна від 25 лютого 2004 року.
25 березня 2004 року між власниками майнових паїв та приватним сільськогосподарським підприємством «Сузір`я» був укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності та договір оренди основних засобів, належних співвласникам строком на 10 років. В додатку до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 25 березня 2004 року № 1.1 вказаний зерносклад, 1981 року введення в експлуатацію, інвентарний номер 283, балансовою вартістю 155 000,00 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року (справа № 0909/4684/2012) задоволено позов ОСОБА_6 , до Отинійської селищної ради про виділення майнового паю в натурі з майна колишньої спілки селян Україна. Визнано за ОСОБА_6 право власності на майновий пай, виділивши його в натурі, а саме будівлю зерноскладу, що складається з навісу та складу, позначених літерою А, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року скасовано рішення суду та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.
Водночас ОСОБА_6 зареєстрував право власності на нежитлове приміщення (зерносклад) в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації та 31 жовтня 2012 року уклав договір купівлі-продажу цього нежитлового приміщення з ОСОБА_5 . Останній уклав договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (зерноскладу) з ОСОБА_4 .
Позивачі вважали, що вони, як співвласники майнових паїв, мають право на витребування цього майна у відповідача, оскільки нежитлове приміщення (зерносклад), на яке вони мають майнові права, вибуло з їх володіння не з їх волі іншим шляхом.
Просили суд витребувати від відповідача ОСОБА_4 шляхом передачі власникам майнових паїв в особі голови комітету громадян - співвласників майнових паїв, визначених в результаті паювання майна спілки селян «Україна» ОСОБА_2 , нежитлової будівлі - зерноскладу, яка знаходиться в АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,3189 га, кадастровий номер 2623255400:01:003:0425, загальною площею 1561,1 кв.м., а також скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_4 на вищевказану нежитлову будівлю.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 грудня 2025 рок у задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності – відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року у справі № 346/4928/15-ц. Скасовано арешт накладений на нежитлову будівлю ( зерносклад), загальною площею 1561,1 кв.м., матеріал стін цегла, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,3189 га, призначеній для обслуговування зерноскладу, кадастровий номер: 2623255400:01:003:0425.
Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.
Вважає, що скасуванням апеляційним судом рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року про визнання права власності на майновий пай будівлі зерносховища за ОСОБА_7 , втрачені правові наслідки, які з нього випливають, а саме право власності ОСОБА_4 на спірне майно, яке він придбав у ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу.
Зазначає, що позивачі, як власники майнових паїв, мають право на витребування майна у відповідача, оскільки нежитлове приміщення зерносклад вибуло з їх володіння не з їх волі іншим шляхом.
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року встановлено, що ОСОБА_6 не був членом спілки селян «Україна», ні членом новоутворених підприємств в результаті реорганізації спілки селян, також немає доказів, що інші співвласники погодились на виділення йому саме цього майна.
Також апелянт зазначає, що на території зерноскладу знаходиться інше майно співвласників, яке перераховане в додатку до договору про спільне володіння між співвласниками від 25.03.2024 та перераховане в додатку до договору оренди між співвласниками та ПСП «Сузір`я» від 25.03.2025. До вказаного майна позивачі не мають доступу, та не можуть ним володіти, користуватися та розпоряджатися.
Вважає, що суд першої інстанції хибно трактував положення Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2021 №62.
Позивачі скористались своїм правом об`єднати свої майнові паї з паями інших співвласників, отримати майно в натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду.
Також безпідставними вважає посилання суду першої інстанції про відсутність у позивачів доказів державної реєстрації виділено в натурі майна, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України. Оскільки закон України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ був підписаний 01.07.2004, а набрав чинності 03.08.2004. Відносини між власниками майнових паїв та ПСП «Сузір`я» виникли у березні 2004 року за кілька місяців до набрання чинності вказаним законом.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_4 адвокат Халус А. Г. подав відзив на апеляційну скаргу. 
Зазначає, що позивачі не є власниками спірного нерухомого майна, так, вони не дотримались встановленого Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, не мають акту приймання-передачі нерухомого майна та погашення свідоцтв про право власності на майнові паї, та не надали суду доказів державної реєстрації правовстановлюючих документів, виділеного в натурі майнового паю.
Також не довели права представництва у суді інших пайовиків спілки селян «Україна», та в яких саме частках і кому належить незареєстроване право спільної часткової власності на спірне нерухоме майно. Позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Соботник В. Й., а також позивач ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.
Представник ОСОБА_4 адвокат Халус А. Г. заперечив доводам апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не дотримались встановленого Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, не мають акту приймання-передачі нерухомого майна та погашення свідоцтв про право власності на майнові паї, а також не надали суду доказів державної реєстрації правовстановлюючих документів, виділеного в натурі майнового паю. 
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що загальними зборами співвласників майна колишньої спілки селян Україна с. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області 11 серпня 2002 року було уточнено списки пайовиків та розмір майнового паю кожного пайовика, затверджено акт розрахунку пайового фонду, в тому числі вартість основних засобів, активів та пасивів майна пайового фонду спілки селян. Рішенням зборів було уповноважено комісію по врегулюванню і реформуванню майнових відносин між пайовиками спілки селян Україна провести врегулювання майнових відносин між пайовиками і новоутвореними юридичними структурами з наступним затвердженням на зборах власників (а.с. 13-17 т. 1).
Відповідно до даних заявки спілки громадян співвласників «Сузір`я» від 18 березня 2003 року останні просили затвердити зборами пайовиків СС «Україна» перелік майна для виділення співвласникам ПСП «Сузір`я». 21.03.2003 комісія не прийняла заявку від « ОСОБА_8 » у зв`язку з відсутністю заяв пайовиків, які уповноважують дане підприємство одержувати дане майно в натурі. 01.04.2003 прийнято список на 237 осіб пайовиків на заяви від них (а.с. 18-22, т. 1).
Відповідно до протоколу від 25 лютого 2004 року № 14 комісія по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками спілки селян «Україна» на своєму засіданні прийняла рішення про задоволення заяви групи співвласників майнових паїв та виділення майнових паїв, серед іншого нерухомого майна, зокрема нежитлового приміщення (зерноскладу) балансовою вартістю 155 000,00 грн (а.с. 22-26 т. 1).
Ця обставина підтверджується копією протоколу № 14 засідання комісії по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками спілки селян Україна від 25 лютого 2004 року.
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 актів прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення зерноскладу не підписали, погашеного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, на якому здійснено запис про видачу майна в натурі не отримали, та до місцевої ради для здійснення державної реєстрації правовстановлюючих документів виділеного в натурі майнового паю не звертались.
25 березня 2004 року між власниками майнових паїв, визначених в результаті розпаювання майна спілки селян у зв`язку з її реорганізацією в приватне сільськогосподарське підприємство «Сузір`я», був укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності та договір оренди основних засобів, належних співвласникам строком на 10 років. Згідно пункту 7.3 строк дії договору оренди може бути продовжений за згодою сторін .
В додатку до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, від 25 березня 2004 року під № 1.1 вказаний зерносклад 1981 року введення в експлуатацію, інвентарний номер 283, балансовою вартістю 155 000,00 грн (а.с. 27-38, т. 1).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року було задоволено позов ОСОБА_6 і визнано за ним право власності на майновий пай, виділивши його в натурі, а саме - будівлю зерноскладу, що складається з навісу та складу, позначених літерою А, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2013 року рішення Коломийського міськрайонного суду скасоване та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.
31 жовтня 2012 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення (зерносклад), загальною площею 1561,1 кв. м, з ОСОБА_5 .
13 листопада 2012 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (зерносклад), загальною площею 1561,1 кв. м, ОСОБА_4 . Продаж цієї нежитлової будівлі вчинено за 45 000,00 грн, договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І. М., зареєстровано в реєстрі за № 3220.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивачі просили суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 спірне майно та скасувати державну реєстрацію права власності на нього.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Як вказано в статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.
Як вказано в частині першій статті 358 Цивільного Кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребування майна і від добросовісного набувача. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2009 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.
Статтею 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.
Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.
Згідно з Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», повинні бути створені комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також для здійснення уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства, а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам) які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» затверджені: Методика уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі, реорганізованих; Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення; Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.
Пунктом 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, визначено, що співвласники - це члени підприємства, у тому числі, реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника; майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.
У вказаних нормативно-правових актах передбачено, що кожен зі співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, у тому числі, отримати свій майновий пай у натурі.
Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 612/579/16-ц (провадження №14-125цс19) зробила висновок, що: «виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Майнова комісія готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення в натурі, однак сама майнова комісія рішення про виділення майна в натурі і передачу його будь-кому у власність не приймає; вирішення такого питання поза межами компетенції майнової комісії. Питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників».
За змістом пунктів 15, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна мало зробити відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою.
Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.
Визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку.
Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 599/2373/21 вказано, що аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що наявність у особи свідоцтва про право власності на майновий пай (сукупну вартість викуплених майнових паїв) свідчить про наявність у цієї особи виключно права на виділ в натурі майна зі складу пайового фонду КСП у розмірі вартості паю за рішенням зборів із дотриманням процедури, встановленої пунктом 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (наказ Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62).
Зазначене свідоцтво не є доказом виникнення у власника паю права власності на конкретне рухоме чи нерухоме майно, яке входить до складу пайового фонду.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 617/1374/17 (провадження № 61-101св21).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
На підтвердження виділення спірної будівлі зерноскладу, як майнового паю у натурі, позивачі не надали актів приймання-передавання майна, свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, засвідченого підписом керівника підприємства та печаткою.
Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявності у них речового права на таке майно, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано обґрунтовану правову оцінку поданим позивачами доказам набуття ними права власності на спірну будівлю зерноскладу, а саме:
- укладеному у простій письмовій формі договору про спільне володіння, користуванні і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 25 березня 2004 та договору оренди майнових паїв від 25 березня 2004 року, які підтверджують лише факт спільного володіння, користування і розпорядження майновими паями у майновому фонді майна СС «Україна», без виділення його у натурі;
- протоколу №14 комісії по врегулюванню і формуванню майнових відносин між пайовиками СС «Україна» від 25.02.2004 року, що не містить затвердженого зборами співвласників переліку майна, яке виділяється особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї;
- свідоцтвам про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства: серії ІВ-VІІ №008259 02 липня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_3 належить частка у розмірі 8 569 грн; серії ІВ-VІІ №008389 02 липня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_2 належить частка у розмірі 2 687 грн; серії ІВ-VІІ №008257 02 липня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить частка у розмірі 1 488 грн, у той час, коли згідно з переліком майна СС «Україна» вартість будівлі зерноскладу значиться на суму 155 000 грн. Крім того вказані свідоцтва не містять відмітки про виділення майна в натурі індивідуально.
Ці докази не підтверджують виникнення у позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 належним чином зареєстрованого права власності на нерухоме майно СС «Україна» нежитлового приміщення зерноскладу вартістю 155 000 грн. Отже суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для захисту їх прав шляхом витребування такого майна з володіння відповідача. 
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду висловленими у постанові 19 лютого 2025 року у справі № 346/1308/23. 
Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що у справі відсутні докази волевиявлення всіх співвласників майнових прав щодо витребування спірного нерухомого майна. Позивачі не надали доручень від інших пайовиків Спілки селян «Україна», які передали свої паї ПСП «Сузір`я», що підтверджували б їхні повноваження представляти інтереси таких осіб.
Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що відносини між власниками майнових паїв та ПСП «Сузір`я» виникли до набрання чинності закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ, оскільки позивачами не доведено виділення в натурі спірного нежитлового приміщення зерноскладу та самого факту набуття права власності на спірну будівлю.
У постановах Верховного Суду від 30 березня 2020 року в справі № 125/1545/16-ц (провадження № 61-20164св19), від 01 жовтня 2020 року у справі № 310/7483/18 (провадження № 61-15183св19) від 02 лютого 2024 року у справі № 599/2373/21 (провадження № 61-6506св23) зазначено, що до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна усі вони є лише співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна. Право на майновий пай виникає у члена КСП, засвідчується відповідним документом - майновим сертифікатом і не пов`язується з конкретним майном до його виділення в натурі. Власники майнового паю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, що не пов`язано з виділеним у натурі майна, не є співвласниками частки у праві спільної часткової власності колективного підприємства. 
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду складено 29 квітня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        Є. Є. Мальцева 
О. О. Томин