ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1334/26 Справа № 203/6656/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів на утримання дитини з батька та стягнення аліментів на утримання дитини із матері,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дюбенкова Наталія Володимирівна, 
на заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
19 листопада 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів на утримання дитини із батька та стягнення аліментів на утримання дитини із матері.
В якому просив суд позбавити відповідачку батьківських прав, припинити стягнення аліментів з нього та стягувати аліменти з відповідачки.  

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Заочним рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Степанівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів на утримання дитини із батька та стягнення аліментів на утримання дитини із матері задоволено частково.
Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначені рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 лютого 2015 року у цивільній справі № 242/451/15-ц, починаючи з 19 листопада 2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
06.10.2025 року від  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дюбенкова Наталія Володимирівна надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що з лютого 2022 року відповідачка фактично самоусунулась від виховання дитини, не бере участі в її житті, не надає матеріальної допомоги, не підтримує жодних зв`язків.
Таким чином ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків є постійним та триває понад 3 (три) роки, особливо в умовах повномасштабного вторгнення. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (том 2, а.с.12-13).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2022 року, актовий запис № 7, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 (батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_2 ). (а.с.8)
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2023 року (справа № 242/1150/23, провадження № 2/242/566/23) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком. (а.с.16-17)
Згідно довідки № 50-11-11/н від 24 травня 2024 року, виданої Степанівською селищною радою, зазначено, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.9)
Відповідно до довідки № 31 від 26 березня 2024 року, виданої Новосуханівським ліцеєм Степанівської се-лищної ради, зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 3 класі за заочною формою навчання. (а.с.10)
Згідно характеристики № 76 від 26 червня 2024 року, виданої Новосуханівським ліцеєм Степанівської селищної ради, зазначено, що ОСОБА_3 дисциплінований та старанний учень. Забезпечений усім необхідним шкільним приладдям та речами. Батько забезпечує хлопчика, залежно від потреб, відповідально ставиться до виховання та навчання сина. (а.с.11)
Згідно довідки від 07 червня 2023 року, виданої КНП Степанівської селищної ради «Амбулаторія загальної практики-сімейної медицини смт. Степанівка» зазначено, що ОСОБА_3 перебуває під наглядом КНП ССР «АЗПСМ смт. Степанівка» з 8 місяця 2022 року. (а.с.12)
Стосовно позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд виходить з наступного.
Наполягаючи на позбавленні відповідачки батьківських прав, позивач у судовому засіданні не обґрунтував, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення саме для дитини.
Свідок по справі ОСОБА_4 (особа, яка здає житло позивачу та його малолітньому сину) підтвердила факт того, що батько проживає разом із сином в селі Новосуханівка з 2022 року. Матір хлопчика вона ніколи не бачила. Вихованням сина позивач займається самостійно.
Таким чином, суд вважає, що позивач не довів досить вагомими і беззаперечними аргументами, які б не за-лишали обґрунтованого сумніву у тому, що застосування крайнього і виняткового заходу у виді позбавлення позивачки батьківських прав, відповідатимуть якнайкращим інтересам дитини.
Враховуючи той факт, що до повномасштабного вторгнення дитина проживала разом із відповідачкою, вона піклувалась про неї, займалась вихованням, суд переконаний, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її сина, суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідачки інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дітей, яким відповідає позбавлення відповідачки батьківських прав, у висновку служби не наведено.
Таким чином, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та не є достатньою підставою для застосування до відповідачки таких крайніх заходів впливу на батьків як позбавлення батьківських прав.
Отже, ураховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім і винятковим заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, суд вважає, що зазначені у позові підстави є недостатніми для його задоволення, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви в частині позбавлення відповідачки батьківських прав слід відмовити.
Стосовно позовних вимог про припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів з матері суд виходить з наступного.
Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача.
Так заочним рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2023 року визначено місця проживання малолітнього сина разом із батьком. (а.с.16-17)
Оскільки, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині припинення стягнення аліментів за рішенням Селидівського міського суду Донецької області у справі № 242/451/15-ц від 17 лютого 2015 року.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
З`ясовуючи обставини справи, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 з 2022 року і по теперішній час, самостійно займається вихованням дитини і її утриманням.
Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходів відповідачки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

За правилами ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц).

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дюбенкова Наталія Володимирівна залишити без задоволення.
Заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 02.06.2026 року. 

Судді: