ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9927/25  Номер провадження 33/814/419/26	Головуючий у 1-й інстанції Любчик В. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименко Юлії Петрівни на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30.11.2025 о 00 год 33 хв у м. Полтава, вул. Соборності, 46, останній керував транспортним засобом CHEVROLET, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за місцем зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер», результат огляду позитивний – 2,00 проміле, з результатом огляду особа погодилась. Подія фіксувалась на нагрудну бодікамеру № 470209. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 – адвокат Максименко Ю.П. та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати постанову Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2026 року, провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 фактично був позбавлений права на захист, передбаченого ст.268 КУпАП, адже справу було розглянуто без його участі та участі захисника, тоді як до суду було направлено клопотання про перенесення судового засідання.
Акцентує увагу, що судом в порушення вимог закону належним чином не з`ясовано обставин справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції, не знайшов підстав щодо задоволення клопотання адвоката Максименко Ю.П. про відкладення розгляду справи, оскільки зважаючи на тривалий період розгляду справи, неодноразове заявлення аналогічних клопотань, надання достатнього часу для використання своїх процесуальних справ, визнав причини відкладення не поважними. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30.11.2025 о 00 год 33 хв у м. Полтава, вул. Соборності, 46, особа ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за місцем зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер», результат огляду позитивний – 2,00 проміле, з результатом огляду особа погодилась. Подія фіксувалась на нагрудну бодікамеру № 470209.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527536 від 30.11.2025 (а.с. 1), карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 2), роздруківкою з приладу драгер з результатом (а.с. 3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), довідкою від 01.12.2025, виданою відділом АП УПП в Полтавській області, відповідно до якої ОСОБА_1 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 03.10.2017 категорії «В», «С» (а.с. 5), копією постанови серії ЕНА № 6249762 від 30.11.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а.с. 6), відеозаписом (а.с.7) та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.9. а ПДР України встановлено, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9.а ПДР України.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено порушення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на справедливий суд, адже розглянув справу без її участі, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Із наведеного вбачається, що законодавством встановлено категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У вказаному переліку не зазначено ч.1 ст.130 КУпАП, із чого можна дійти висновку, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді справи щодо неї не є обов`язковою
Доводи апелянта про те, що судом в порушення вимог закону належним чином не з`ясовано обставин справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.
Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається, (хронологічний відрізок 00:34:20 – триває далі) працівниками поліції було зупинено транспортний засіб CHEVROLET, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пред`явив посвідчення водія. В подальшому працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя, та запитав, чи вживав він алкогольні напої.(Хронологічний відрізок 00:38:16 – триває далі) вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки. (Хронологічний відрізок 00:45:05 – триває далі) результат огляду за допомогою приладу Драгер склав – 2.00 проміле.
Щодо інших доводів, апеляційний суд не бере до уваги, так як зазначені порушення в доводах апеляційної скарги не є суттєвим та жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази вини ОСОБА_1 а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527536 від 30.11.2025 (а.с. 1), карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 2), роздруківкою з приладу драгер з результатом (а.с. 3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), довідкою від 01.12.2025, виданою відділом АП УПП в Полтавській області, відповідно до якої ОСОБА_1 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 03.10.2017 категорії «В», «С» (а.с. 5), копією постанови серії ЕНА № 6249762 від 30.11.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (а.с. 6), відеозаписом (а.с.7) та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименко Ю.П. задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименко Юлії Петрівни – залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2026 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду       Г.Л. Карпушин