Справа № 156/317/26
Провадження № 2-а/156/4/26
Рядок статзвіту № 140

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
30 квітня 2026 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Малюшевської І. Є.,
з участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в сел. Іваничі адміністративну справу № 156/317/26 за позовом 
ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Колодійчук Наталія Володимирівна,
до Головного управління Національної поліції у Волинській області, представник відповідача – Денисюк Ірина Олександрівна,
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович 
про скасування постанови ЕНА № 6875451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.03.2026,
учасники процесу:
позивач – не з`явився,
представник позивача – не з`явився,
представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області - не з`явився,
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович – не з`явився,

в с т а н о в и в :
І. Зміст спору
25.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович про скасування постанови ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Оскаржувану постанову сторона позивача вважає такою, що винесена безпідставно, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, у зв`язку з чим така підлягає скасуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 березня 2026 року о 23 год. 30 хв. інспектор сектору поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та виніс постанову серії ЕНА № 6875451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Позивач дану постанову про накладення адміністративного стягнення вважає необгрунтованою, винесеною з порушенням вимог закону та такою, що підлягає скасуванню, з тих підстав, що перед виїздом з дому та початком руху він перевірив справжність усіх освітлювальних приладів, які справно працювали. Конструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому ОСОБА_1 , як водій, під час руху не міг знати про можливу несправність. Разом з тим, позивач наголошує, що водій не в змозі контролювати справність ні задніх габаратних вогнів, ні підсвітки номерного знака під час руху.
Відразу після повідомлення представником поліції про відсутність підсвітки номерного знаку ОСОБА_1 вжив всіх можливих заходів для усунення вказаного недоліку: він з`їхав на стоянку біля магазину, однак через технічну особливість автомобіля не зміг дістатись до лампи підсвічування і усунути несправність. ОСОБА_1 зателефонував додому, щоб батько під`їхав і привіз необхідний інструмент і допоміг виправити ситуацію з під світкою номерного знаку. Про це ОСОБА_1 повідомив працівників поліції.
Як стверджує позивач, жодного наміру приховування номерного знаку у нього не було. Однак, інспектор сектору поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович склав постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
ОСОБА_1 залишився на місці фактичної зупинки, відразу за декілька хвилин після від`їзду поліцейського авто батько ОСОБА_1 під`їхав та допоміг усунути неполадку освітлення, після чого позвиач повернувся додому.
Вказане порушення не спричинило до настання будь-яких негативних наслідків для безпеки дорожнього руху, не призвело до порушення прав інших його учасників, а отже є малозначним, що також виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. У зв`язку із наведеним позивач вважає, що несправність виникла під час руху автомобільною дорогою, він не міг знати про її існування, адже лампа знаходиться поза межами видимості водія, відтак в його діях відсутні ознаки та склад інкримінованого адміністративного правопорушення. Також ОСОБА_1 вжив всіх можливих заходів передбачених ПДР.
У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6875451 від 20.03.2026, винесену інспектором сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області капітаном поліції Дитинюком Володимиром Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 190,00 грн. 
Згідно з відзивом на позовну заяву заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з тих підстав, що твердження позивача щодо здійснення ним належної перевірки технічної справності транспортного засобу, є вкрай суперечливим та сумнівним, оскільки на запитання поліцейського чи ліхтар освітлення заднього номерного знаку знаходиться на кришці багажника, позивач ОСОБА_1 відповів, що не знає, та зазначив, що як він вважав, таке освітлення здійснюється в автомобілі автоматично.
В ході перевірки інформації щодо причетності водія ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за порушення п.2.9.в. ПДР було встановлено, що механізм освітлення заднього номерного знаку - був взагалі ВІДСУТНІЙ, а у місці призначеному для механізму освітлення — лише отвори. Враховуючи вищевикладене, твердження позивача про перевірку ним справності транспортного засобу загалом та освітлювальних приладів зокрема, які як він зазначає у своєму позові були справні не відповідає дійсності, оскільки освітлення номерного знаку не могло бути здійснене у зв`язку із відсутністю на момент зупинки транспортного засобу поліцейськими в комплектації автомобіля механізму такого освітлення.
Представник відповідача вважає, що таке твердження позивача є спробою вести суд в
оману та спробою маніпулювати нормами права, зокрема посилаючись на п. 31.5 ПДР, з метою уникнення від адміністративної відповідальності. Вказане твердження сторони відповідача ГУНП у Волинській області підтверджується відеозаписом із нагрудної боді-камери поліцейського, на якій зафіксовано факт відсутності механізму освітлення заднього номерного знаку належного позивачу транспортного засобу.
Також, на вказаному відеозанисі зафіксовано усні пояснення водія ОСОБА_1 щодо того, що транспортний засіб, на якому він рухався с новим, недавно придбаним його батьком. На твердження поліцейського про відсутність приладу освітлення заднього номерного наку позивач ОСОБА_1 не заперечував та особисто розмірковував про вартість встановлення такого приладу. На запитання поліцейського - чи бачив водій ОСОБА_1 факт відсутності приладу освітлення заднього номерного знаку, позивач відповів, що не бачив, а тому ГУНП у Волинській області ставить під сумнів та звертає увагу суду на твердження ОСОБА_1 про здійснення ним належної перевірки технічної справності транспортного засобу перед виїздом, зокрема приладів освітлення автомобіля.
Окрім цього, після повідомлення поліцейським позивача про те, що йому необхідно якнайшвидше усунути вказану технічну несправність транспортного засобу, оскільки в разі вчинення ним повторного порушення Правил дорожнього руху посвідчення водія, яким володіє ОСОБА_1 буде вилучено, він зазначив (дослівно): «А хто ж знав, що номер не освітлюється». Вказане, на думку представника відповаідача, ставить під сумнів твердження позивача про здійснення ним належної перевірки технічної справності транспортного засобу перед виїздом, зокрема приладів освітлення автомобіля.
Інспектором поліції ознайомлено позивача з постановою згідно статті 285 КУпАП, з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно статті 268 КУпАП України та строками оскарження згідно статті 289 КУпАП України.
Відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у межах компетенції уповноваженої службової особи, а позовна заява складається виключно з набору правових норм і не містить доказів, які б спростовували факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідач наполягає, що факт правопорушення вчиненого позивачем підтверджується: постановою серії ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі та відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського від 20.03.2026, який записано на оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації марки DVD-R диск марки «НР» МГР607О625051632 7В.
Справа про вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП розглянута посадовою особою – суб`єктом владних повноважень, яка уповноважена КУпАП розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень; справа розглянута в строк та в межах повноважень наданих суб`єкту; при прийняті рішення було оцінено докази за внутрішнім переконанням в їх сукупності та керуючись законом і правосвідомістю; стягнення накладено в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП під час виконання службових обов`язків з дотриманням процедури розгляду справи, а тому є підстави щодо залишення постанови серії ЕНА № 6875451 без змін, а позовної заяви без задоволення.
Враховуючи вищевказане, представник ГУНП у Волинській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор СПД № 2 (с-ще. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Дитинюка Володимира Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, необґрунтованими, а тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
Із відповіді на відзив на позовну заяву слідує, що сторона позивача вважає, що надані відповідачем докази не підтверджують скоєння адміністративного правопорушення. В матеріалах справи, як доказ, наявна лише постанова, яка є предметом оскарження та відеозапис на DVD-R диску, який за клопотанням відповідача долучено до матеріалів справи та з якого неможливо ідентифікувати автомобіль, на якому відсутнє освітлення номерного знаку. Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення, яка оскаржується не є належним доказом в справі. Постанова є лише процесуальним рішенням (висновком) поліцейського про наявність правопорушення, а не документом, що фіксує сам факт правопорушення (як, наприклад, відеозапис або акт вимірювання). Також в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутня інформація щодо технічного засобу, яким було здійснено відеофіксацію правопорушення. До відзиву на позовну заяву не надано інформації з відео реєстратора поліцейського автомобіля, яке підтверджує факт не освітлення номерного знака. На відео з нагрудного відео реєстратора працівник поліції вказує, що їхав в службовому авто за автомобілем КІА і зафіксував відсутність освітлення номерного знаку (23 год. 21 хв. на 43 сек.), однак саме відео яке підтверджує слова поліцейського відсутнє. Відеозапис містить лише зображення світла стопів автомобіля, однак, не містить відео відсутності самої підсвітки. З наданих відеоматеріалів неможливо встановити чи є це зображенням автомобіля позивача. Тобто, наданим до суду відеозаписом не зафіксовано факту правопорушення вчиненого саме позивачем. Сторона позивача наполягає на тому, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події та вини особи підтвердженої належними доказами. 
Крім того, працівник поліції до винесення оскаржуваної постанови не роз`яснив позивачу його прав. Лише після винесення постанови працівник поліції зазначив що позивач може скористатись послугами адвоката. На що позивач відповів: «давайте адвоката». Працівник поліції повідомив що «винесено постанову яку позивач може оскаржити». Нероз`яснення поліцейським прав перед винесенням постанови про адміністративне правопорушення є грубим порушенням процесуальних норм (ст. 268 КУпАП), що свідчить про незаконність винесеної постанови.
З урахуванням викладеного, позивач просить скасувати постанову серії ЕНА 6875451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи всі учасники справи в судове засідання повторно не з`явилися.
Від ОСОБА_1 та його представника адвоката Колодійчук Наталії Володимирівни 30.04.2026 надійшла заява про здійснення розгляду справи без їхньої участі за наявними у матеріалах справи доказами.
Представник Головного управління Національної поліції у Волинській області, представник відповідача у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, від представника до суду не надходило.
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, від нього не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 31.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ст.ст. 262-263 КАС України за вимогами ст. 286 КАС України з викликом сторін по справі. Витребувано з Головного управління Національної поліції у Волинській області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
У судове засідання 06.04.2026 року всі учасники процесу не з`явилися. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою належного представництва інтересів, повного, всебічного вивчення доказів, що мають значення у справі, з дотриманням принципів законності, рівності сторін, оскільки на виконання ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 31.03.2026 відповідно до ст. 162 КАС України 03.04.2026 ГУНП у Волинській області засобами поштового зв`язку «УКРПОШТА» до суду направлено відзив на позовну заяву з додатками, зокрема диск з відеозаписом. Станом на 06.04.2026 відзив на позовну заяву до суду не надходив. У зв`язку з такими обставинами, розгляд справи судом було відкладено на 23.04.2026 року.
08.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого розкрито у Розділі І цього рішення.
30.04.2026 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи всі учасники справи не з`явилися у судове засідання. 
Від ОСОБА_1 та його представника адвоката Колодійчук Наталії Володимирівни 30.04.2026 надійшла заява про здійснення розгляду справи без їхньої участі за наявними у матеріалах справи доказами.
Представник Головного управління Національної поліції у Волинській області, представник відповідача у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, від представника до суду не надходило.
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, від нього не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Позивач та його представник, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, скористалися наданим правом та заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Отже, підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 223 КАС України - відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. У зв`язку з тим, що позивач скористався наданим йому правом та подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, відповідач та третя особа будь-яких заяв чи клопотань не подали, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи та здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом
Із досліджених доказів судом встановлено, що 20 березня 2026 року інспектором сектору поліцейської діяльності № 2 (смт. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області капітаном поліції Дитинюком Володимиром Олександровичем винесено постанову ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1 190,00 грн. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 20 березня 2026 року о 23 год. 30 хв. по вул. Незалежності в сел. Іваничі керував транспортним засобом KIA SOUL АС6949YA з неосвітленим номерним знаком, чим порушив п.2.9в ПДР - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 190,00 грн. (а. с. 4).
З наданого відповідачем DVD-R диску із відеозаписом з боді камери поліцейського СПД № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Дитинюка В. О. слідує, що, підійшовши до автомобіля поліцейський відповідно до частини 3 статті 18 та статті 40 ЗУ «Про Національну поліцію» представився та повідомив водія про факт ведення відео-фіксації на нагрудну боді-камеру. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» водія було зупинено з підстав наявності інформації щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, зокрема за порушення п.2.9.в ПДР (зокрема керування транспортним засобом із неосвітленим заднім номерним знаком у відповідності до вимог п.2.9.в. ПДР).
В ході розмови з працівником поліції водій ОСОБА_1 пояснював, що транспортний засіб, на якому він рухався є новим, недавно придбаним його батьком. Також, на твердження поліцейського про відсутність приладу освітлення заднього номерного знаку позивач ОСОБА_1 не заперечував та особисто розмірковував про вартість встановлення такого приладу. На запитання поліцейського чи бачив водій ОСОБА_1 факт відсутності приладу освітлення заднього номерного знаку, позивач відповів, що не бачив. Окрім цього, після повідомлення поліцейським позивача про те, що йому необхідно якнайшвидше усунути вказану технічну несправність транспортного засобу, оскільки в разі вчинення ним повторного порушення Правил дорожнього руху посвідчення водія, яким володіє ОСОБА_1 буде вилучено, він зазначив (дослівно): «А хто ж знав, що номер не освітлюється».
Надалі працівником поліції винесено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 за частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
V. Застосоване законодавство та висновки суду
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.
За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 №23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Згідно з ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, якого не можливо розпізнати з 20 метрів, номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121-3 КУпАП.
У п. 1 ст. 247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.
За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України). При цьому регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013р.
На підтвердження вини ОСОБА_1 до суду надано DVD-R диск із відеозаписом з боді камери поліцейського СПД № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області. Суд дослідив такий доказ та встановив, що на ньому зафіксовано розмову працівника поліції з ОСОБА_1 після зупинення т/з та під час оформлення матеріалів справи за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Разом з тим, на відеозаписі не зафіксовано безпосередньо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості з неосвітленим номерним знаком. 
Слід зазначити, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Згідно з Постановою Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву стверджує, що в ході перевірки інформації щодо причетності водія ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за порушення п.2.9.в. ПДР було встановлено, що механізм освітлення заднього номерного знаку - був взагалі відсутній, а у місці призначеному для механізму освітлення - лише отвори. Однак, такі обставини не зафіксовані працівником поліції на відеозапис боді камери, а саме, що під час руху та на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 в комплектації автомобіля був відсутній механізм освітлення заднього номерного знаку транспортного засобу.
Сам факт визнання ОСОБА_1 вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (така позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17).
Отже, відповідачем до суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Для підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 вказаного в оскаржуваній постанові пункту ПДР України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото- чи відеозапис події, на якому чітко вбачався б факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення тощо. Проте, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідачем не надано. 
За таких обставин, оскаржувана постанова без підтвердження її правомірності будь-якими належними та допустимими доказами (підтвердження викладених у постанові обставин) не дає суду підстав для здійснення однозначного висновку про те, що позивач вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення. Отже, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність.
Позатим, згідно зі ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. 
У спірній постанові в графі 7 "До постанови додається" відсутній запис посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а саме про те, що проводилася відеофіксація на службову бодікамеру, хоч диск з відеозаписом з місця події представником відповідача долучений до відзиву на позовну заяву. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.
А як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, є недоведеним.
Таким чином, встановлені у справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а оскаржувана постанова є такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає закону, оскільки судом не встановлено з яких саме міркувань виходив поліцейський, яким чином давав оцінку, кваліфікував дії та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст. 62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, є недоведеним.
За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не доведена, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак не є законним і за відсутності достатніх доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
VI. Судові витрати
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 665,60 грн відповідно до ID квитанції 9825-9532-9451-4402 від 25.03.2026 року.
На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 143, 241-246, 286 КАС України, суд - 
у х в а л и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович про скасування постанови ЕНА № 6875451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.03.2026 - задовольнити повністю.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6875451 від 20.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача: адвокат Колодійчук Наталія Володимирівна, адреса: вул. Анни Ахматової, буд. 22, кв. 404, м. Київ, 02055, яка діє на підставі ордеру та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1618 від 21.03.2017 року
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, код ЄДРПОУ 40108604, місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська обл., 43000;
Представник відповідача: Денисюк Ірина Олександрівна, адреса: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська обл., 43000;
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор Сектора поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції Дитинюк Володимир Олександрович, адреса: вул. Грушевського, буд. 35, сел. Іваничі, Володимирський район, Волинська область, 45300.

Повний текст рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя І. Є. Малюшевська