Справа № 462/1666/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого – судді Колодяжного С.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

встановив:

ОСОБА_1 поштовим зв?язком звернулася до суду з позовом, який надійшов 27.02.2026 року, в якому просить стягнути з КП «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 05.09.2023 року по 05.04.2024 року у розмірі 22390,52 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв?язку з порушенням термінів її виплати за період з 30.09.2021 року по 04.01.2026 року у розмірі 46934грн, та понесені судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах із Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, яке на даний час змінило найменування на Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування». Згідно із наказом від 28.08.2023 року з 04.09.2023 року була звільнена за власним бажанням, у зв?язку із виходом на пенсію. Станом на день звільнення з роботи відповідач не провів із ним повного розрахунку. 30.09.2021 року Залізничним районним судом м.Львова винесено судовий наказ про стягнення із Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування та протезування на її користь 66919,92 грн. заборгованості по заробітній платі. 27.11.2025 року даний судовий наказ виконано у примусовому порядку. Крім цього, Комісією по трудових спорах було видано посвідчення №6 від 21.11.2022 року про зобов`язання виплатити їй заборгованість по заробітній платі за вересень-грудень 2021 року та січень-жовтень 2022 року у розмірі 70224,48 грн., посвідчення №7 від 19.06.2023 року про зобов`язання виплатити їй заробітну плату за листопад-грудень 2022 року, січень-травень 2023року у розмірі 23257,54 грн., посвідчення №7 від 20.11.2023 року про зобов?язання виплатити їй заробітну плату за червень-вересень 2023 року у розмірі 29889,69 грн. На підставі даних посвідчень було відкрито виконавчі провадження ВП №70434668, ВП №72135315 та ВП №73421995. 05.01.2026 року вказані посвідчення були остаточно примусово виконані. У зв?язку з наведеним, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв?язку з порушенням термінів її виплати.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Також даною ухвалою суду витребувано у КП «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» довідку про доходи  ОСОБА_1 за місцем роботи за останні 6 (шість) місяців, що передували її звільненню із займаної посади (04.09.2023 року) та довідку про заборгованість із заробітної плати перед  ОСОБА_1 станом на день її звільнення із займаної посади (04.09.2023 року) із зазначенням суми заборгованості у розрізі кожного місяця.
15.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача КП «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» – Цяпала Р.М. надійшла заява про те, що з 08.11.2024 року на підприємстві відсутній головний бухгалтер, інші працівники бухгалтерської служби, юрисконсульт, інспектор з кадрів та діловода, відтак неможливо сформувати і надати запитувану інформацію.
21.04.2026 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Репака В.В. про застосування до відповідача заходів процесуального примусу.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 23.04.2026 року повторно витребувано у Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування»: належним чином засвідчену копію довідки про доходи ОСОБА_1 за місцем роботи за останні 6 (шість) місяців, що передували її звільненню із займаної посади (04.09.2023 року); належним чином засвідчену копіюдовідки про заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1  станом на день її звільнення (04.09.2023 року) із зазначенням суми заборгованості у розрізі кожного місяця.
Проте, витребувана судом інформація Комунальним підприємством «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» станом на 03.07.2026 року не надана.
Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 04.05.1978 року перебувала у трудових відносинах з КП «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», в тому числі з 01.02.1994 року – друкаркою першої категорії, з 03.12.2018 року – старшим інспектором з кадрів, а з 04.09.2023 року відповідно до наказу №15 була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, у зв?язку з виходом на пенсію (а.с.14-15).
Відповідно до наказу№15 від 28.08.2023 року розпорядженням керівника ОСОБА_1 зобов?язано нарахувати компенсацію за 42 календарних дні невикористаної відпустки та виплатити матеріальну допомогу згідно колдоговору IV розділу ІІ п.4.2.12 в розмірі двох посадових окладів (а.с.17).
Судовим наказом Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2021 року із Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто на користь ОСОБА_1 66919,82 грн. заборгованості по заробітній платі (а.с.22-23).
Постановою заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. від 06.12.2022 року відкрито ВП №67776948 по примусовому виконанні судового наказу 462/7081/21, виданого 30.09.2021 року у розмірі 22572,53 грн (а.с.24).
27.11.2025 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові примусово стягнуто на користь ОСОБА_1 по ВП №67776948 22572,53 грн., які зараховано на банківський рахунок позивача.
04.12.2025 року постановою в.о. начальника відділу Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Комлик Н.В. закінчено виконавче провадження №67776948 (а.с.25).
Посвідченням №6 від 21.11.2022 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто з підприємства на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вересень-грудень 2021, січень-жовтень 2022 у розмірі 70224,48 грн. (а.с.33).
Постановою заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. від 05.12.2022 року відкрито ВП №70434668 по примусовому виконанні посвідчення №6, виданого 21.11.2022 року (а.с.34).
05.01.2026 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові примусово стягнуто на користь ОСОБА_1 по ВП №70434668 70224,48 грн., які зараховано на банківський рахунок позивача.
20.01.2026 року постановою в.о. начальника відділу Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Комлик Н.В. закінчено виконавче провадження ВП №70434668 (а.с.32).
Посвідченням №7 від 18.06.2023 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто з підприємства на користь позивача заробітну плату за листопад-грудень 2022, січень-травень 2023 у розмірі 23257,54 грн. (а.с.29).
Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина В.Р. від 30.06.2023 року відкрито ВП №72135315 по примусовому виконанні посвідчення №7, виданого 19.06.2023 року (а.с.30).
01.01.2026 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові примусово стягнуто на користь ОСОБА_1 по ВП №72135315 23257,54 грн., які зараховано на банківський рахунок позивача.
09.01.2026 року постановою старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишином В.Р. виконавче провадження закінчено ВП №72135315 (а.с.31).
Посвідченням №7 від 20.11.2023 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто з підприємства на користь позивача заробітну плату за червень-вересень 2023 у розмірі 29889,69 грн (а.с.26).
Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишином В.Р. від 05.12.2023 року відкрито ВП №73421995 по примусовому виконанні посвідчення №7, виданого 20.11.2023 року (а.с.27).
05.01.2026 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові примусово стягнуто на користь ОСОБА_1 по ВП №73421995 29889,69 грн., які зараховано на банківський рахунок позивача.
09.01.2026 року постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина В.Р. закінчено виконавче провадження ВП №73421995 (а.с.28).
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відтак, судом встановлено, що відповідачем порушено право на остаточний розрахунок у день звільнення.
Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі №306/2708/23 вказано, що проаналізувавши наведені норми трудового законодавства та рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом №2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19.07.2022 року слід застосовувати положення статті 117 КЗпП України у новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Як вбачається із поданого позивачем розрахунку, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 05.09.2023 року по 05.03.2024 року становить 22390,52 грн. (середньоденна заробітна плата – 170,92 грн. х 131 робочих дні).
Такий розрахунок здійснено стороною позивача за шість місяців, розмір заробітної плати за два місяці, що передували звільненню підтверджено відомостями Пенсійного фонду України, стороною відповідача не спростовано, відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв?язку з порушенням термінів її виплат, то суд зазначає наступне.
Згідно з ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст.2, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. У зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Механізм компенсації, передбачений статтею 34 Закону України «Про оплату праці» є застосовуваним в порядку, визначеному Законом № 2050-III та Порядком № 159 до несвоєчасно виплаченої нарахованої заробітної плати під час дії трудового договору, а також у разі несвоєчасної виплати заробітної плати, присудженої за рішенням суду, як під час дії трудового договору, так і після його припинення.
Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 525/789/17 (провадження № 61-14611св19), а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19).
У постанові Верховного Суду України №21-2003а16 від 11.07.2017 року, а також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі №803/203/17, від 15 .10.2020 року у справі №240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 
Також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на необхідності стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме по час ліквідації заборгованості, не залежно від того, чи був звільнений працівник чи ні. 
Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати становить 46934 грн.
Водночас, вивчивши наданий стороною позивача розрахунок, який не спростовано відповідачем, суд приходить до переконання, що такий не у повній мірі відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, а тому судом здійснено свій розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв?язку із порушенням термінів їх виплати, виходячи із наявних у матеріалах справи даних, із урахуванням невиконання стороною відповідача ухвал суду про витребування доказів та неможливістю отримання таких стороною позивача у інший спосіб.
Із урахуванням положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та роз`яснень, що надані у ньому, суд вважає за можливе провести розрахунок компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, шляхом обчислення добутку нарахованого але невиплаченого грошового доходу і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках, поділений на 100.
Так, 27.11.2025 року на банківський рахунок позивача зараховано 22572,53 грн. на виконання судового наказу від 30.09.2021 року.
Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: слід розраховувати із листопада 2021 року по жовтень 2025 року, де: листопад 2021 року-100,8 х грудень 2021 року – 100,6 х січень 2022 року - 101,3 х лютий 2022 року - 101,6 х березень 2022 року - 104,5 х квітень 2022 року – 103,1 х травень 2022 року – 102,7 х червень 2022 року – 103,1 х липень 2022 року – 100,7 х серпень 2022 року – 101,1 х вересень 2022 року - 101,9 х жовтень 2022 року – 102,5 х листопад 2022 року-100,7 х грудень 2022 року - 100,7 х січень 2023 року - 100,8 х лютий 2023 року - 100,7 х березень 2023 року - 101,5 х квітень 2023 року – 100,2 х травень 2023 року – 100,5 х червень 2023 року – 100,8 х липень 2023 року – 99,4 х серпень 2023 року – 98,6 х вересень 2023 року - 100,5 х жовтень 2023 року – 100,8 х листопад 2023 року - 100,5 х грудень 2023 року - 100,7 х січень 2024 року - 100,4 х лютий 2024 року - 100,3 х березень 2024 року - 100,5 х квітень 2024 року – 100,2 х травень 2024 року – 100,6 х червень 2024 року – 102,2 х липень 2024 року – 100,0 х серпень 2024 року – 100,6 х вересень 2024 року - 101,5 х жовтень 2024 року – 101,8 х листопад 2024 року - 101,9 х грудень 2024 року - 101,4 х січень 2025 року - 101,2 х лютий 2025 року - 100,8 х березень 2025 року - 101,5 х квітень 2025 року – 100,7 х травень 2025 року – 101,3 х червень 2025 року – 100,8 х липень 2025 року – 99,8 х серпень 2025 року – 99,8 х вересень 2025 року - 100,3 х жовтень 2025 року – 100,9) х 100 =162,121307.
Відтак, сума компенсації ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату заробітної плати на виконання судового наказу, виданого Залізничним районним судом м.Львова від 30.09.2021 року становитиме: 22572,53 х 162,121:100 - 22572,53 = 14022,28 грн.
Також, 05.01.2026 року на виконання Посвідчення №6 від 21.11.2022 року на банківський рахунок позивача зараховано 70224,48 грн.
Індекс споживчих цін за період з грудня 2022 року по грудень 2025 року, становить: грудень 2022 року - 100,7 х січень 2023 року - 100,8 х лютий 2023 року - 100,7 х березень 2023 року - 101,5 х квітень 2023 року – 100,2 х травень 2023 року – 100,5 х червень 2023 року – 100,8 х липень 2023 року – 99,4 х серпень 2023 року – 98,6 х вересень 2023 року - 100,5 х жовтень 2023 року – 100,8 х листопад 2023 року - 100,5 х грудень 2023 року - 100,7 х січень 2024 року - 100,4 х лютий 2024 року - 100,3 х березень 2024 року - 100,5 х квітень 2024 року – 100,2 х травень 2024 року – 100,6 х червень 2024 року – 102,2 х липень 2024 року – 100,0 х серпень 2024 року – 100,6 х вересень 2024 року - 101,5 х жовтень 2024 року – 101,8 х листопад 2024 року - 101,9 х грудень 2024 року - 101,4 х січень 2025 року - 101,2 х лютий 2025 року - 100,8 х березень 2025 року - 101,5 х квітень 2025 року – 100,7 х травень 2025 року – 101,3 х червень 2025 року – 100,8 х липень 2025 року – 99,8 х серпень 2025 року – 99,8 х вересень 2025 року - 100,3 х жовтень 2025 року – 100,9 х листопад 2025 -100,40 х грудень 2025 – 100,20) х 100 =127,928602.
Відтак, сума компенсації ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату заробітної плати на виконання Посвідчення №6 від 21.11.2022 року становитиме: 70224,48 х 127,929:100 - 70224,48 = 19613 грн.
Крім того, 01.01.2026 року на виконання Посвідчення №7 від 19.09.2023 року на банківський рахунок позивача зараховано 23257,54 грн.
Індекс споживчих цін за період з липня 2023 року по грудень 2025 року, становить: липень 2023 року – 99,4 х серпень 2023 року – 98,6 х вересень 2023 року - 100,5 х жовтень 2023 року – 100,8 х листопад 2023 року - 100,5 х грудень 2023 року - 100,7 х січень 2024 року - 100,4 х лютий 2024 року - 100,3 х березень 2024 року - 100,5 х квітень 2024 року – 100,2 х травень 2024 року – 100,6 х червень 2024 року – 102,2 х липень 2024 року – 100,0 х серпень 2024 року – 100,6 х вересень 2024 року - 101,5 х жовтень 2024 року – 101,8 х листопад 2024 року - 101,9 х грудень 2024 року - 101,4 х січень 2025 року - 101,2 х лютий 2025 року - 100,8 х березень 2025 року - 101,5 х квітень 2025 року – 100,7 х травень 2025 року – 101,3 х червень 2025 року – 100,8 х липень 2025 року – 99,8 х серпень 2025 року – 99,8 х вересень 2025 року - 100,3 х жовтень 2025 року – 100,9 х листопад 2025 -100,40 х грудень 2025 – 100,20) х 100 =121,475256.
Відтак, сума компенсації ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату заробітної плати на виконання Посвідчення №7 від 19.09.2023 року становитиме: 23257,54 х 121,475:100 - 23257,54 = 4994,56 грн.
Також, 05.01.2026 року на виконання Посвідчення №7 від 20.11.2023 року на банківський рахунок позивача зараховано 29889,69 грн.
Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за період з грудня 2023 року по грудень 2025 року, становить: грудень 2023 року - 100,7 х січень 2024 року - 100,4 х лютий 2024 року - 100,3 х березень 2024 року - 100,5 х квітень 2024 року – 100,2 х травень 2024 року – 100,6 х червень 2024 року – 102,2 х липень 2024 року – 100,0 х серпень 2024 року – 100,6 х вересень 2024 року - 101,5 х жовтень 2024 року – 101,8 х листопад 2024 року - 101,9 х грудень 2024 року - 101,4 х січень 2025 року - 101,2 х лютий 2025 року - 100,8 х березень 2025 року - 101,5 х квітень 2025 року – 100,7 х травень 2025 року – 101,3 х червень 2025 року – 100,8 х липень 2025 року – 99,8 х серпень 2025 року – 99,8 х вересень 2025 року - 100,3 х жовтень 2025 року – 100,9 х листопад 2025 -100,40 х грудень 2025 – 100,20) х 100 =121,740.
Відтак, сума компенсації ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату заробітної плати на виконання Посвідчення №7 від 20.11.2023 року становитиме: 29889,69 х 121,740:100 - 29889,69 = 6498,02 грн.
Таким чином загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв?язку із порушенням строку виплати заробітної плати позивачу становить 45127,86 грн., тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню частково. 
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз?яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов?язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, визначаючи суми заробітної плати до стягнення та компенсації з відповідача, суд визначає такі без урахування податків та інших обов?язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.
Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та Адвокатським бюро «Віталія Репака» укладено договір про надання правової допомоги №31 від 20.02.2026 року.
Факт надання правничої допомоги і розмір витрат на таку підтверджується актом прийому-передачі наданих правничих послуг від 23.02.2026 року та рахунком №1 від 23.02.2026 року, згідно яких загальна вартість наданих послуг правничої допомоги становить 6000 грн. 
За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1331,20 грн. розділяються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 5769 (96,15 % від 6000 грн.) грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1279,95 (96,15 % від 2079,60 грн.) грн. судового збору.
Також, судовий збір в розмірі 1331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач була звільнена, - з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати у розмірі 22390,52 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв?язку з порушенням строків її виплати у розмірі 45127,86 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.
У решті позову - відмовити.
Стягнути із Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 1279,95 грн. витрат зі сплати судового збору та 5769 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 7048,95 грн. судових витрат.
Стягнути із Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь держави 1331,20 грн. судового збору.
Рішення суду, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; 
відповідач – Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», ЄДРПОУ 03187714, місцезнаходження: м.Львів, вул.Рудненська, 10.

Текст рішення складено 03.07.2026 року.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний