ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 158/846/26 пров. № А/857/15801/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеконференції апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2026 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

суддя у І інстанції Костюкевич О.К., 
час ухвалення рішення 15 год 57 хв,
місце ухвалення рішення м. Ківерці,
дата складення повного тексту рішення 27 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ :

26.02.2026 Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі – ЦМУ ДМС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців. 

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2026 у справі №158/846/26 вказаний позов було задоволено частково. 
Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 3 (три) місяці, але не довше моменту виконання рішення про примусове видворення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно перебуває на території України, дана особа на даний час є не ідентифікована, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення компетентного органу про його примусове видворення до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання вищевказаного рішення щодо відповідача по справі, а тому суд обґрунтовано вважає, що є підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Одночасно суд звернув увагу, що позивачем не доведено суду наявність обставин, які є досить значними для затримання відповідача строком на 6 місяців. Тому суд дійшов висновку про необхідність затримання відповідача строком на 3 місяці.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який просив таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачу відомо дані про особу відповідача, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць та рік народження, відомості про громадянство, сімейний стан та постійне місце проживання, тобто особа відповідача є ідентифікованою. Відповідно, покликання на те, що метою затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є ідентифікація особи, є безпідставним.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було взято до увагу те, що позивачем не надано доказів того, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 10.04.2007, виданий Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області на ім`я відповідача визнано недійсним чи його анульовано. При цьому у вказаний паспорт органами ДМС України було вклеєно нову фотографію апелянта у зв`язку з досягненням останнім віку 25 років.
Також просить врахувати скріншоти з мобільного застосунку ДІЯ, з яких видно, що ОСОБА_1 є ідентифікований паспортом НОМЕР_1 , йому присвоєний ідентифікаційний номер картки платника податків, відповідач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з мобільного застосунку Резерв+.
Додатково наголошує на тому, що відповідач перебуває в рядах міжнародного миротворчого батальйону ім. Джохара Дудаєва на посаді розвідника , що підтверджується посвідченнями за № б/н та №251 строк дії яких зазначено до 28.01.2026 та 27.08.2026.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ЦМУ ДМС відмовити.  

Представник ЦМУ ДМС у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом, 24.02.2026 співробітниками ДСР НП України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
У 2023 році на ім`я відповідача було оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 10.04.2007. 
Разом із тим, відповідно до висновку службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з порушенням вимог законодавства №35/2026, затвердженого директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України 24.12.2026, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 10.04.2007 було видано Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не на ім`я відповідача, тобто оформлено з порушенням підпункту 8 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152. 
Окрім того, відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 21.01.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України до органів міграційної служби в установленому порядку не звертався.
З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав.
24.02.2026 уповноваженою особою ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Того ж дня, 24.02.2026 о 18:30 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідача затримано для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку частиною 2 статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”. 
В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 4 статті 30 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
На переконання апеляційного суду, системний аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що можливість затримання іноземця або особи без громадянства у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, пов`язана законодавцем із наявністю певних обставин, однією з яких є відсутність у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №784 було затверджено Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації (далі – Порядок №784).
Пунктом 52 Порядку №784 передбачено, що під час здійснення ідентифікації іноземця або особи без громадянства перевіряється поданий ним паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, вживаються заходи до встановлення громадянства, прізвища, імені, по батькові (у разі наявності), дати та місця народження іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 55 Порядку №784 ідентифікація іноземців та осіб без громадянства, затриманих за незаконне перебування або порушення правил перебування в Україні, в яких відсутні документи, що посвідчують його особу, передбачає, зокрема, здійснення таких заходів:
1) опитування з метою встановлення прізвища, імені, по батькові (у разі наявності), місця народження, віку, країни походження особи;
2) проведення перевірки інформації про особу засобами Реєстру;
3) проведення у разі відсутності інформації про особу в Реєстрі перевірки згідно з картотеками та базами даних розпорядника Реєстру;
4) фотографування особи;
5) отримання відцифрованих відбитків пальців рук особи.
Згідно з пунктом 4 розділу ІV Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2014 №353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 №38/77), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.2012 за №806/21119 (далі – Інструкція), іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, поміщуються до ПТПІ на строк, необхідний для їх ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше ніж на вісімнадцять місяців.
Приписами пункту 1 розділу V Інструкції передбачено, що до матеріалів про примусове повернення/видворення, що зберігаються в особовій справі затриманого, належать:
рішення відповідного органу/підрозділу про примусове повернення та/або рішення адміністративного суду щодо примусового видворення іноземця;
копія паспортного документа іноземця (за наявності);
у разі відсутності паспортного документа - документи (посвідчення особи на повернення), які свідчать про здійснення заходів щодо встановлення особи затриманого;
копія вироку суду чи постанови у справі про адміністративне правопорушення, якщо видворення є наслідком вчинення іноземцем під час перебування в Україні злочину чи адміністративного правопорушення;
копія повідомлення, надісланого іноземному дипломатичному представництву або консульській установі, про затримання іноземця;
копія акта приймання-передавання особи за договорами про реадмісію осіб (за наявності);
інші документи (дактилокарти, акт про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця, акт про приймання від інших правоохоронних органів для видворення).
Пунктом 1 розділу VI Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Відповідно до приписів частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Згідно із положеннями частини 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк.
24.02.2026 він був притягнутий до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП, за порушення правил перебування в Україні із призначення покарання у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що для отримання дозволу на імміграцію, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав.
Водночас апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта на те, що він є ідентифікованим громадянином України та не потребує додаткового захисту в Україні, як іноземець, оскільки встановлені у ході судового розгляду обставини свідчать про відсутність у нього належних, законно оформлених документів, які б давали право на перебування на території України, а докази про його участь у відбитті збройної агресії російської федерації проти України наведених обставин не спростовують. 
Як передбачено частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що враховуючи відсутність у відповідача документів, які дають йому право на підтвердження законності перебування на території України, наявні обґрунтовані підстави щодо затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 272, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2026 року у справі №158/846/26 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 30 квітня 2026 року.