УХВАЛА

13 травня 2026 року
м. Київ

справа № 742/2275/24
провадження № 61-974св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ»,
заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року у складі судді Циганка М. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року у складі колегії суддів Шарапової О. Л., Онищенко О. І., Скрипки А. А.,

у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У жовтні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» (далі - ТОВ «ФК ФОРТ») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-12/2517/09 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а також просило поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що 28 січня 2009 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області ухвалив рішення у справі № 2-12/2517/09 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2006 року № 20-08/МК/2006-980. На підставі цього рішення суд видав виконавчі листи, згідно з якими в Прилуцькому МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо ОСОБА_3 були відкриті виконавчі провадження. 

Згідно з інформацією із автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника відсутні. Відповідно до офіційної інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на день подання цієї заяви оригінал виконавчого листа щодо боржника на примусовому виконанні не перебуває. Оскільки рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області не виконано, а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи у заявника та первісного стягувача відсутні, тобто, оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, тому заявник звернувся до суду з відповідною заявою про видачу дубліката виконавчого листа, а також просить поновити пропущений строк для пред`явлення його до виконання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області ухвалою від 18 грудня 2024 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовив.

23 грудня 2024 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою в якій просила ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12 500 грн.

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області додатковим рішенням від 03 березня 2025 року, яке Чернігівський апеляційний суд постановою від 14 січня 2026 року залишив без змін, заяву задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, виходячи з їх співрозмірності із складністю справи.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2026 року до Верховного Суду, ТОВ «ФК ФОРТ»,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 755/3829/18 та від 10 вересня 2025 року у справі № 1001/1095/2012. 

У касаційній скарзі зазначається, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що ЦПК України не передбачає можливості стягнення витрат на правничу допомогу за результатами розгляду заяв на стадії виконання судових рішень.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 січня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

10 лютого 2026 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 06 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 08 травня 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. 
(суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Пророк В. В., Ситнік О. М.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду з таких підстав.

Згідно із пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За загальним правилом, особана користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, крім випадків, які прямо передбачені законом.

Зокрема, у справах окремого провадження при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (частина сьома статті 294 ЦПК України). Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави (частина третя статті 350-5 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20 зазначено, що відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, зокрема і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц зробив наступний висновок: «У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тобто, суд який ухвалює остаточне рішення у справі, має розподілити судові витрати між сторонами.

Остаточне судове рішення у цій справі суд першої інстанції ухвалив 28 січня 2009 року. ТОВ «ФК ФОРТ» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у жовтні 2023 року. За таких обставин, судові витрати сторони понесли вже після ухвалення рішення про суті спору.

Процесуальна норма, що регулює порядок видачі дубліката виконавчого документа міститься у Розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 17.4 підпункту 17 пункту 1 цього Розділу). 

Розділ XIII «Перехідні положення», як і розділ Розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не містять норми, яка б передбачала, що при вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справахсудові витрати не відшкодовуються.

Оскільки спеціальна норма відсутня, мають застосовуватися загальні правила щодо розподілу судових витрат у справах позовного провадження.

Саме такий підхід застосовано у постановах Верховного Суду: від 18 березня 2026 року у справах № 725/6951/18 та № 759/10922/14-ц, від 27 квітня 2026 року у справі № 932/3605/23 та інших. 
Натомість у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 755/3829/18 та від 10 вересня 2025 року у справі № 1001/1095/2012, на які містяться посилання у касаційній скарзі, сформульовано висновок про відсутність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду заяв на стадії виконання судового рішення.

На переконання колегії суддів, правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 755/3829/18 та від 10 вересня 2025 року у справі № 1001/1095/2012, з урахуванням необхідності забезпечення ефективного захисту прав учасників цивільного процесу, принципів справедливості, рівності сторін та повного відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не враховують того, що стадія виконання судового рішення є невід`ємною складовою цивільного процесу, а розгляд судом заяв, поданих на цій стадії, здійснюється в межах судового провадження за правилами цивільного судочинства. 

З огляду на викладене, наявні підстави, передбачені частиною другою статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Керуючись статтями 400, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ: 

Передати на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_1 , за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький	
Судді 	А. А. Калараш	
	І. В. Литвиненко	
	В. В. Пророк	
	О. М. Ситнік