Дата документу 30.06.2026
Справа № 334/2776/26
Провадження № 2/334/2596/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:
25.03.2026 року до суду звернувся директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В позові посилалися на те, що 06.02.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №2077882 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця.
Відповідно умов кредитного договору сума кредиту 20000 грн., строк кредиту 360 днів.
26.11.2025 року було укладено договір № 26-11/25, відповідно якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2077882.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №2077882 від 06.02.2025 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно розрахунку заборгованості становить 82899,94 грн., з яких: 19999,97 грн. –заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 39500 грн. –заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 13399,97 грн. - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості; 10000 грн. – заборгованість за пенею або штрафами.
Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №2077882 від 06.02.2025 року у розмірі 82899,94 грн.; стягнути судовий збір 3328 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн.; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи.
03.04.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
04.06.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Працевитий Г.О. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що нарахування штрафу/пені в розмірі 10000 грн. суперечить п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України. Відповідно розрахунку заборгованості штрафні санкції нараховані за період з 09.06.2025 по 21.06.2025. Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. Оскільки нарахування штрафу є незаконним та суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вказаний штраф не підлягає стягненню з позичальника.
Клопотання про зменшення витрат на правову допомогу: відповідно вимог позовної заяви Товариство має на меті стягнення з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. Відповідач заперечує проти вказаного розміру судових витрат та вважає його об`єктивно завищеним в огляду на незначну складність та типовість справи. Позивачем не надається жодних підтверджень здійснення оплати на рахунок адвоката в розмірі 25000 грн. за надання правової допомоги у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Платіжні інструкції/ квитанції відсутні. Також відсутня інформація щодо обсягу зробленої роботи адвоката, за який клієнтом повинна бути сплачена сума в розмірі 25000 грн. Відповідач вважає таку ціну надмірною у зв`язку із тим, що справа є типовою, позовна заява не розписано деталізовано. По суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «Факторинг партнерс» в подібних правовідносинах.
Неспівмірність витрат полягає у тому, що надана заява по суті справи є шаблонною, відсутній детальний опис обставин, більша частина позовної заяви суто шаблонні норми про Закону України «Про електронну комерцію», порядок підписання договору одноразовим ідентифікатором, а також загальні норми ЦК України щодо кредитного договору. Крім того фактично по справі збирання доказів адвокатом не потребувалось, оскільки по договору факторингу первинним кредитором було передано всі документи на підтвердження факту видачі кредиту, порядку видачі коштів та алгоритмів роботи на веб-ресурсі позивача.
Щодо стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу: 01.06.2026 між ОСОБА_1 та АБ «Юрконсалт» Геннадія Працевитого» було укладено договір про правову допомогу, за яким адвокату було доручено здійснення представництва інтересів клієнта по справі №334/2776/26. Пунктом 2.1 додаткового договору до договору про надання правової допомоги було визначено орієнтовну вартість послуг: відзив на позовну заяву – 5000 грн.; участь адвоката в судовому засіданні 2000 грн. Пунктом 3 додаткового договору визначено гонорар адвоката за ведення справи: 10% від фактично списаної суми боргу.
Прохали: 1) поновити відповідачу строку на подання відзиву, долучити відзив до матеріалів по справі; 2) відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 82899,94 грн.; 3) зменшити витрати на правову допомогу до 1000 грн.; 4) стягнути з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу; 5) в разі неявки відповідача розгляд справи проводити без відповідача та його представника.
09.06.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що відповідно пп. 1.1–1.3 Договору Позичальнику було надано кредит у сумі 20000 грн., строком користування 360 днів, із періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Умови кредитування, у тому числі розмір стандартної процентної ставки становить 1,0 % в день, порядок її нарахування, загальна вартість кредиту та строки виконання зобов`язань, визначені Договором, Паспортом споживчого кредиту та Додатком № 1 (Графіком платежів), які є невід`ємними частинами Договору та були доведені до відома відповідача до моменту його укладення.
Пунктом 6.4 кредитного договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1 у розмірі 3000 гривень на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2 у розмірі 600 гривень починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Оскільки сума кредиту згідно кредитного договору становить 20000 грн., то відповідно нарахований штраф не повинен перевищувати 10000 грн. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитним договором сума нарахованого штрафу становить 10000 грн., отже первісним кредитором не було порушено вимоги закону щодо нарахованого розміру сукупної суми неустойки за кредитним договором.
Щодо розрахунку заборгованості: сторони погодили наявність зниженої процентної ставки, як вбачається з п.1.5.2 Договору знижена процентна ставка становить 0.85 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, в дату першого платежу - 08.03.2025 або протягом наступного календарного дня, що слідує за вказаною датою, сплатить кошти у сумі першого платежу, визначеного в Графіку платежів.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що 08.03.2025 року відповідач виконав зазначену умов (п.1.5.2) та вніс платіж, протягом визначеного терміну, у зв`язку з чим первісним кредитором було здійснено нарахування процентів за зниженою процентною ставкою: (20000 грн. ? 0.85 %= 170 грн.) в період з 06.02.2025 року (дата укладення кредитного договору) по 08.03.2025 року (дата внесення платежу). Починаючи з 09.03.2025 року по 26.11.2025 року первісним кредитором здійснювалось нарахування за базовою процентною ставкою, передбаченою умовами договору, що становить 1,0 % на день від суми фактичного залишку заборгованості (п.1.5.1), тобто 200 грн.
Щодо нарахування штрафу: вважають, що має місце законодавча колізія, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає, що за договорами споживчого кредитування, укладеними після 23.01.2024 року, до споживача може бути застосовано відповідальність у вигляді неустойки (штрафу, пені) та інших платежів у випадку прострочення споживачем виконання свого зобов`язання за договором про споживчий кредит, у той же час ЦК України містить протилежну норму. В даній колізії пріоритет має Закон № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», оскільки цей нормативний акт виданий пізніше.
Щодо правомірності нарахування за кредитним договором після відступлення права вимоги: строк кредитування за укладеним кредитним договором становить 360 днів (п.1.3), а саме: 06.02.2025 року - дата укладення кредитного договору + 360 днів строку кредитування = 01.02.2026 року, отже, на момент відступлення права вимоги строк кредитування ще не сплив.
Щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу: надані відповідачем документи не містять належного та достатнього опису виконаних робіт, який би давав можливість суду встановити обсяг фактично наданої правничої допомоги, кількість витраченого часу, перелік виконаних процесуальних дій та співвіднести їх із заявленою до стягнення сумою. Прохали відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Прохали позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
30.06.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника, не заперечували проти заочного розгляду справи.
30.06.2026 року відповідач та його представник: адвокат Працевитий Г.О. в судове засідання не з`явилися, подали відзив на позов та заяву про розгляд справ у їх відсутність.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач – ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 31.03.2026 року.
06.02.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2077882 про споживчий кредит, згідно умов якого сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1% в день, знижена процентна ставка 0,85% в день.
У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1 у розмірі 3000 гривень на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2 у розмірі 600 гривень починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «В160».
Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується копією листа ТОВ «Пейтек» від 27.11.2025 року.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Селфі Кредит» станом на 26.11.2025 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 69499,97 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19999,97 грн.; заборгованість за відсотками – 39500 грн., штрафні санкції – 10000 грн.
26.11.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» на підставі Договору факторингу № 26-11/25 за плату відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2077882 від 06.02.2025 року на загальну суму 69499,97 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19999,97 грн.; заборгованість за відсотками – 39500 грн., штрафні санкції – 10000 грн., що підтверджується копією реєстру боржників.
Згідно копії розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 27.02.2026 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 82899,94 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19999,97 грн.; заборгованість за відсотками – 52899,97 грн., штрафні санкції – 10000 грн.
Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатив.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.
В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору № 2077882 від 06.02.2025 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Селфі Кредит» виконало в повному обсязі умови кредитного договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту 20000 грн., проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого нараховано заборгованість за договором про споживчий кредит №2077882 від 06.02.2025 року в розмірі 82899,94 грн., з яких: 19999,97 грн. –заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 39500 грн. –заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 13399,97 грн. - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості; 10000 грн. – заборгованість за пенею або штрафами.
Згідно укладеного Договору факторингу № 26-11/25 від 26.11.2025 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, заборгованість відповідача згідно розрахунку заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 19999,97 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39500 грн., заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 13399,97 грн. - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки:
Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у Постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 зазначив: «Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 320/8618/15-ц). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 року в справі № 910/8349/22). Тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Таким чином, з урахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що нарахована відповідачу неустойка у виді штрафу за кредитним договором №2077882 від 06.02.2025 року в розмірі 10000 грн. у період дії в Україні воєнного стану (з 24.02.2022 року) за кредитними договорами підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), оскільки відповідач, як позичальник, законом звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором №2077882 від 06.02.2025 року складає в розмірі 72899,94 грн., з яких: 19999,97 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 39500 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 13399,97 грн. - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 82899,94 грн. задоволено вимоги на суму 72899,94 грн., тобто на 87,93%, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 2926,31 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; копію заявки №2373 від 01.01.2026 року на надання юридичної допомоги; копію витягу з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Так, згідно копії витягу з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року сторони погодили надання наступних правових послуг та їх вартість: 1) надання усної консультації 2 години на суму 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6 годин на суму 18000 грн.; 3) вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовка аналітичної довідки щодо судової практики 1 година на суму 3000 грн., всього в сумі 25000 грн.
Суд, дослідивши документи на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без явки сторін та їх представників, з урахуванням вимог розумності та справедливості, реальності та обґрунтованості адвокатських витрат, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про зменшення їх розміру до суми 18000 грн. за складання позовної заяви, що буде справедливим щодо відповідача з урахуванням ціни позову.
Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 82899,94 грн. задоволено вимоги на суму 72899,94 грн., тобто на 87,93 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 15827,40 грн.
Щодо вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
Відповідачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги від 01.06.2026 року між АБ «Юрконсалт» Геннадія Працевитого» та ОСОБА_1 ; копію додаткового договору від 01.06.2026 року до Договору про надання правової допомоги від 01.06.2026 року; копію ордеру на надання правничої допомоги від 01.06.2026 року; копію Акту від 01.06.2026 року про надані послуги; копію рахунку від 01.06.2026 року на суму 5000 грн.
Так, згідно копії Акту від 01.06.2026 року про надані послуги сторони погодили надання наступних правових послуг та їх вартість: 1) відзив на позовну заяву, клопотання - 5000 грн.
Таким чином, відповідачем підтверджено витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 82899,94 грн. задоволено вимоги на суму 72899,94 грн., тобто на 87,93 %, то з позивача на користь відповідача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 4396,50 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за договором №2077882 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 06.02.2025 року в розмірі 72899,94 грн. (сімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 94 копійки), з яких: 19999,97 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 39500 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 13399,97 грн. - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2926,31 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 15827,40 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4396,50 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя:        С.М. Телегуз