Справа № 161/16075/25 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/680/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
представника позивача – Плебановича А. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 січня 2025 року по вул. Окружній, 1 в м. Луцьку (с. Струмівка) Волинської обл. сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП). Так, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з належним йому транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався назустріч. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина відповідача встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2025 року у справі №161/2675/25.
Позивач зазначав, що згідно з висновком експерта № 10-2025 від 28 лютого 2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 (д.н.з. НОМЕР_2 05 лютого 2025 року покладено на зберігання) становить 698 664 грн 59 коп., а матеріальний збиток, завданий йому як власнику зазначеного транспортного засобу складає 736 372 грн 08 коп. За проведення експертизи ним сплачено 10 500 грн. 
09 червня 2025 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) виплатило йому регламентну виплату у розмірі 249 950 грн. Крім того, відповідач ОСОБА_2 добровільно відшкодував йому 53 300 грн. Залишок невідшкодованих збитків становить 443 622 грн 08 коп., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), яку відповідач зобов`язаний йому сплатити згідно зі ст. 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 433 122 грн 08 коп. майнової шкоди, вартість витрат, понесених на проведення експертного дослідження у розмірі 10 500 грн, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 436 грн 22 коп.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові у цій справі. Поза увагою суду залишилися положення ст. 1192 ЦК України, згідно з якою якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з висновком експерта № 10-2025 від 28 лютого 2025 року ринкова вартість автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , станом на дату ДТП 28 січня 2025 року становила 1 186 710 грн, вартість відновлювального ремонту - 698 664 грн 59 коп., втрата товарної якості - 37 707 грн 49 коп., вартість матеріального збитку - 736 372 грн 08 коп. Витрати на експертні послуги склали 10 500 грн. МТСБУ відшкодувало йому 249 950 грн, а відповідач ОСОБА_2 – 53 300 грн. Зважаючи на це, невідшкодованою залишається сума з врахуванням витрат на експертизу 443 622 грн 08 коп. При цьому висновок суду про необхідність урахування вартості реалізованого пошкодженого авто (500 000 грн) при обрахуванні розміру заподіяної відповідачем майнової шкоди суперечить положенням чинного законодавства. Суд також невірно трактував надані ним 16 березня 2025 року у судовому засіданні пояснення щодо можливого варіанту задоволення позовних вимог як відшкодування йому відповідачем різниці між ринковою вартістю транспортного засобу на момент ДТП і коштами, отриманими ним від реалізації пошкодженого авто, добровільного часткового відшкодування відповідачем та виплати МТСБУ, оскільки не заявлялося як клопотання про зміну предмету позову.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2025 року по вул. Окружній, 1 в м. Луцьку (с. Струмівка) Волинської обл. сталася ДТП. Відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з належним позивачу ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався назустріч. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Після ДТП реєстраційний номер належного позивачу транспортного засобу марки «Toyota Camry» НОМЕР_2 був замінений на НОМЕР_3 . 
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2025 року у справі № 161/2675/25, яка набрала законної сили 14 квітня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у ДТП, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік (а.с.6-11).
Як вбачається з висновку експерта № 10-2025 від 28 лютого 2025 року по визначенню матеріального збитку транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , ринкова вартість зазначеного автомобіля станом на дату ДТП 28 січня 2025 року становила 1 186 710 грн, вартість відновлювального ремонту - 698 664 грн 59 коп., втрата товарної якості - 37 707 грн 49 коп., вартість матеріального збитку - 736 372 грн 08 коп. (а.с.16-55).
Вартість витрат, понесених позивачем на проведення експертного дослідження становить 10 500 грн (а.с.13, 14).
09 червня 2025 року МТСБУ виплатило ОСОБА_1 регламентну виплату у розмірі 249 950 грн (а.с.15).
Відповідач у добровільному порядку відшкодував позивачу ОСОБА_1 53 300 грн. Цю обставину сторона відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечувала.
Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №0546/2025/5297767 від 24 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 відчужив належний йому транспортний засіб марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 за ціною 500 000 грн.
З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирський областях (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС 0741 (ТСЦ МВС 0741) від 18 лютого 2026 року слідує, що номерний знак НОМЕР_2 станом на 28 січня 2025 належав транспортному засобу марки «Toyota Camry», vin: НОМЕР_4 ; 05 лютого 2025 року номерний знак НОМЕР_2 , який належав транспортному засобу марки «Toyota Camry», vin: НОМЕР_4 покладено на зберігання та замінено на AC9458НР; станом на 22 січня 2026 року транспортний засіб марки «Toyota Camry», vin: НОМЕР_4 не перебуває у власності ОСОБА_1 ; 24 квітня 2025 року зазначений транспортний засіб марки був відчужений по договору ТСЦ, реєстраційні дії проводилися в ТСЦ 0546, (копії документів в ТСЦ 0741 відсутні), вартість на момент продажу становила 500 000 грн, 10 червня 2025 року транспортний засіб марки був відчужений (перереєстрація на нового власника за ДКП та договором комісії, укладеними у СГ) в ТСЦ 5142, а номерний знак НОМЕР_5 зданий на знищення, (копії документів у ТСЦ 0741 відсутні). Станом на 22 січня 2026 року цей транспортний засіб зареєстрований в базі НАІС.
Пред`являючи позов до суду, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що залишок невідшкодованих збитків відповідачем становить 433 122 грн 08 коп., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), яку останній зобов`язаний сплатити йому згідно зі ст. 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції не погодився з розрахунком збитків у розмірі 433 122 грн 08 коп., як різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (736 372 грн 08 коп.) та понесеними витратами на експертизу (10 500 грн), за вирахуванням регламентної виплати МТСБУ (249 950 грн) та добровільного відшкодування з боку відповідача (53 300 грн), оскільки при визначенні реального розміру майнової шкоди не враховано вартості реалізації пошкодженого авто (500 000 грн), а тому вважав, що вимога позивача про покладення на відповідача обов`язку зі сплати зазначеної суми є необґрунтованою та не підлягає задоволенню в цій частині.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема, Законом України від 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №3720-IX).
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 5 Закону № 3720-IX).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок ДТП життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (ч. 1 ст. 18 Закону № 3720-IX).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 3720-IX у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані, зокрема, з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
Страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із:
1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок ДТП, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті;
2) евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця ДТП на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України;
3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати (ч. 1 ст. 27 Закону № 3720-IX).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 30 зазначеного Закону страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду, яка перевищує розмір страхової суми, передбачений ст. 14 цього Закону, незалежно від кількості потерпілих осіб та кількості осіб, відповідальних за заподіяну шкоду.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від МТСБУ регламентної виплати у розмірі 249 950 грн та від відповідача суми відшкодування у розмірі 53 300 грн. Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір регламентної виплати, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням (регламентною виплатою).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 апеляційний суд враховує висновок експерта № 10-2025 від 28 лютого 2025 року по визначенню матеріального збитку транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , використаний МТСБУ при визначенні регламентної виплати з яким ОСОБА_2 погодився та не оспорював у встановленому порядку.
Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутні. Більше того, за твердженням позивача, він відчужив згаданий автомобіль не відремонтований за ціною 500 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу № 0546/2025/5297767 від 24 квітня 2025 року. При цьому сторона відповідача не надала доказів, які б підтверджували продаж позивачем саме відремонтованого автомобіля.
Верховний Суд неодноразово вказував, що право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (ст. 1194 ЦК України) не залежить від того, чи відремонтував потерпілий автомобіль, чи продав його у пошкодженому стані оскільки збитків особі було завдано у момент ДТП. Отже, продаж авто у пошкодженому стані не позбавляє потерпілого права отримати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Так, згідно із висновком експерта № 10-2025 від 28 лютого 2025 року, ринкова вартість автомобіля станом на дату ДТП 28 січня 2025 року становила 1 186 710 грн, вартість відновлювального ремонту - 698 664 грн 59 коп., втрата товарної якості - 37 707 грн 49 коп., вартість матеріального збитку - 736 372 грн 08 коп.
МТСБУ виплачено ОСОБА_1 249 950 грн відповідно до Закону №3720-IX у межах вартості ліміту відповідальності, що свідчить про виконання ним своїх зобов`язань як страховиком, а тому не може бути належним відповідачем чи співвідповідачем у цій справі. Відповідач добровільно сплатив позивачу на відшкодування майнової шкоди 53 300 грн. 
Суд першої інстанції не врахував, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (матеріальний збиток) - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, у зв`язку з чим саме з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та здійсненими позивачу виплатами, що становить 433 122 грн 08 коп. (736 372 грн 08 коп. – 249 950 грн – 53 300 грн), та є у даному випадку фактично компенсацією невідшкодованої суми збитків, як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки регламентної виплати страховика та добровільного відшкодування відповідачем частини майнової шкоди у даному випадку є недостатньо для покриття матеріального збитку позивача, тому вказану різницю зобов`язаний відшкодувати саме відповідач як винуватець ДТП відповідно до ст. 1194 ЦК України.
Крім того, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача вартість витрат, понесених на проведення експертного дослідження у розмірі 10 500 грн.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 433 122 грн 08 коп. майнової шкоди, завданої ДТП, а також 10 500 грн вартості витрат, понесених на проведення експертного дослідження, що є підставою для скасування ухваленого у цій справі судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Зважаючи на наведене, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд у цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове судове рішення, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , на його користь з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4 331 грн 22 коп. та 6 496 грн 83 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 10 828 грн 05 коп.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 433 122 (чотириста тридцять три тисячі сто двадцять дві) гривні 08 (вісім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 10 828 (десять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 05 (п`ять) копійок, та 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень витрат, понесених за проведення експертизи.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: