ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/21357/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язання нарахувати і виплатити таку допомогу, обчисливши її розмір за 14 років служби з урахуванням попередніх періодів проходження військової служби.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно провів розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з календарної вислуги років, яка має місце після зарахування на військову службу після попереднього звільнення з такої.
Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
У зв`язку з ненаданням відповідачем витребуваних судом документів, суд ухвалою від 10 листопада 2025 року зобов`язав В/ч НОМЕР_1 надати матеріали особової справи позивача та зупинив провадження у справі до дати отримання витребуваних документів.
13 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до абзацу 23 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Стверджує, що при звільненні позивача з військової служби у 2002 році, він набув права на виплату грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів про не отримання грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби 30 листопада 2002 року.
У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 13 листопада 2025 року судом 13 лютого 2026 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та окрему ухвалу, якою доведено до відома Командувача Сухопутних військ генерала ОСОБА_2 про виявлений судом факти порушення для вжиття відповідних заходів реагування, про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи зобов`язано письмово проінформувати Житомирський окружний адміністративний суд у 15-денний строк з дня отримання окремої ухвали.
19 лютого 2026 року до суду надійшла заява, і якій відповідач зазначає про неможливість надання матеріалів особової справи ОСОБА_1 , оскільки після звільнення позивача з військової служби, особова справа була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира 8 АК № 43-ПМ, позивач 30 листопада 2002 року був звільнений в запас та 30 листопада 2002 року був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 . На той час Військова частина НОМЕР_2 входила до складу 30 гвардійської танкової дивізії. Повідомляє суд, що Військова частини НОМЕР_2 була розформована, а фінансова документація була передана до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, тому витребувати інформації про отримані позивачем суми при звільненні з військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 30 листопада 2002 року необхідно у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Наведене обумовило постановлення судом 23 лютого 2026 року ухвали, якою зобов`язано Галузевий державний архів Міністерства оборони України надати суду, протягом 10 (десяти днів) з моменту отримання цієї ухвали, довідки про розмір встановленого ОСОБА_1 тарифного коефіцієнту та розмір окладу за військовим званням, встановленого за військовим званням з дня зарахування в списки особового складу Військової частини НОМЕР_2 по день виключення зі списків особового складу; про розмір тарифного розряду, тарифного коефіцієнту та розмір посадового окладу, встановленого за займаною посадою з дня зарахування в списки особового складу Військової частини НОМЕР_2 по день виключення зі списків особового складу; про суми виплачених основних та додаткових складових грошового забезпечення, з дня зарахування в списки особового складу Військової частини НОМЕР_2 по день виключення зі списків особового складу. Також зупинено провадження у справі до дати отримання відповідних документів.
У зв`язку з надходженням до суду витребуваних документів 08 квітня 2026 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі, якою також запропоновано учасникам справи подати додаткові пояснення з урахуванням отриманих судом документів.
Своїм правом на подання додаткових пояснень учасники справи не скористалися.
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 надати належним чином засвідчені копії наказів про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у 2002 році та прийняття на військову службу у 2019 році.
На виконання вимог зазначеної ухвали ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що особова справа була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з призначенням пенсії по інвалідності.
Наведене обумовило постановлення 04 травня 2026 року ухвали про поновлення провадження у справі, витребування у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчених копій наказів про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у 2002 році та прийняття на військову службу у 2019 році, зупинення провадження у справі до дати отримання витребуваних документів.
На виконання вимог ухвали суду ІНФОРМАЦІЯ_4 надав суду належним чином засвідчену копію наказу про прийняття на військову службу ОСОБА_1 у 2019 році та повідомив, що витяги з наказів про звільнення з військової служби і виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 в особово-пенсійній справі ОСОБА_1 відсутні. 
З огляду на викладене суд ухвалою від 25 червня 2026 року поновив провадження у справі.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивач проходив службу у Збройних Силах України з 15 травня 1987 року по 29 травня 1989 року, з 25 листопада 1989 року по 03 грудня 1992 року, із 19 листопада 1993 року по 30 листопада 2002 року та з 03 травня 2019 року по 27 травня 2025 року.
Наказам Командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 27 травня 2025 року №123-РС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я».
Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 27 травня 2025 року №152 вислуга років у Збройних Силах України позивача становить: загальна – 25 років 06 місяців 29 діб (календарна військова службу – 20 років 01 місяць 27 діб, пільгова вислуга – 05 років 05 місяців 02 доби).
У червні 2025 року позивачу проведено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 69061,50 грн (за 6 років).
Уважаючи, що має право на виплату зазначеної допомоги з розрахунку 20 календарних років служби, позивач звернувся до відповідача із заяво про проведення перерахунку.
Листом від 29 серпня 2025 року №16782 у проведенні перерахунку відмовлено. 
Уважаючи дії відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні виходячи з загальної кількості років служби протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2232-ХІІ).
Згідно частин 1 та 2 статті 2 Закону України № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому при вирішенні цієї справи аналізу підлягає законодавство, яке стосується військовослужбовців Збройних Сил України.
Пунктом 1 статті 9 Закону України передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами 2, 3 названої правової норми до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Як встановлено судом, позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Виплату одноразової грошової допомоги при звільнення регламентують норми статті 15 Закону України №2011-XII.
На підставі абзацу 1 підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону України №2011-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби 27 травня 2025 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби – які звільняються з військової служби за станом здоров`я.
Відповідно до абзацу 23 пункту 3 статті 15 Закону України №2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться у статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон України №2262-ХІІ) у редакції на час виникнення спірних правовідносин та пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі – Порядок №393).
З аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини вбачається, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, названими вище положеннями нормативно-правових актів установлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, а саме: не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказав на те, що при попередньому звільненні не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому має право отримати її при останньому звільненні.
Для визначення періоду, за який виплачується грошова допомога визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Станом на момент звільнення позивача з військової служби, а саме 30 листопада 2002 року статті 15 Закону України №2011-ХІІ передбачала, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.
Аналогічні положення містить пункт 10 Порядку №393 у редакції станом на 30 листопада 2002 року.
Стаття 9 Закону України№2262-ХІІ у редакції станом на 30 листопада 2002 року передбачала, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються 
Кабінетом Міністрів України. 
Згідно положень статті 12 названого Закону право на пенсію за вислугу років мають:
а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;
б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
З аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини вбачається, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, положеннями статті 9 Закону України №2262-ХІІ та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, а саме: не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Як установлено судом, на момент звільнення зі служби у 2002 році позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки звільнявся з інших підстав, ніж визначені у статті 15 Закону України №2011-ХІІ та не мав права на пенсію, згідно приписів Закону України №2262-ХІІ.
Також судом установлено, що після звільнення з військової служби у 2002 році позивач не отримав одноразову грошову допомогу, що підтверджується інформацією, наданою Галузевий державний архів Міністерства оборони України.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не провів нарахування та виплату одноразової грошової допомоги з розрахунку 20 календарних років служби.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, висловленою у постанові від 31 травня 2022 року у справі №560/343/22.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Ураховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 06 календарних років.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 20 календарний рік, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

25.06.26