Справа № 761/3441/25
Провадження № 22-ц/801/1025/2026
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Справа № 761/3441/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Войтка Ю.Б.,
розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ Українська залізниця» - адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ Українська залізниця» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Північний офіс Державної аудиторської служби України, про стягнення безпідставно набутих коштів,
в с т а н о в и в:

У січні 2025 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ Українська залізниця» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Північний офіс Державної аудиторської служби України, про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, обіймаючи посаду провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення у Виробничому підрозділі локомотивне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відрядженнях у місті Києві 22-24.12.2020, 05-09.04.2021, 25-28.05.2021, 15-25.06.2021, 05-16.07.2021, 17-23.07.2021, 26-30.07.2021, 02-13.08.2021, 19-20.08.2021, 06-10.09.2021, 01-05.11.2021, 22-24.12.2021, 25-30.12.2021.
На підтвердження своїх витрат на проживання під час зазначених відряджень, відповідач надав позивачу наступні документи: посвідчення про відрядження, авансові звіти про використання коштів, квитанції до прибуткового касового ордеру, рахунки-фактури ФОП ОСОБА_2 , копії 13-ти договорів найму квартир з ФОП ОСОБА_2 на проживання відповідача під час відряджень, копії реєстраційних документів ФОП ОСОБА_2 .
На підставі поданих документів позивачем було здійснено відшкодування витрат відповідачу на загальну суму 99 600 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот) грн.
Разом із тим, за результатами проведеної Північним офісом Державної аудиторської служби України перевірки фінансово-господарської діяльності позивача встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не виконано зобов`язань за укладеними договорами, а саме — не надано послуг з проживання, що відображено в акті планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» та його відокремлених підрозділів (філії) за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 29.01.2024 №05-21/6.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає, що грошові кошти, виплачені відповідачу як відшкодування витрат на проживання під час відряджень, фактично були набуті останнім без достатньої правової підстави.
У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з вимогою про добровільне повернення зазначених коштів, яка залишена без задоволення.
Враховуючи викладене та посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 99 600,00 грн.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Кузьмінський Ю.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що працюючи на посаді провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення у Виробничому підрозділі локомотивне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відрядженнях у місті Києві 22-24.12.2020, 05-09.04.2021, 25-28.05.2021, 15-25.06.2021, 05-16.07.2021, 17-23.07.2021, 26-30.07.2021, 02-13.08.2021, 19-20.08.2021, 06-10.09.2021, 01-05.11.2021, 22-24.12.2021, 25-30.12.2021.
Позивач 02.02.2021, 26.04.2021, 08.06.2021, 08.07.2021, 06.08.2021, 16.08.2021, 25.08.2021, 07.09.2021, 20.10.2021, 02.12.2021, 26.01.2022 (дати платежів) відшкодував ОСОБА_1 витрати на проживання під час зазначених відрядженнь на його рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» в сумі 99 600 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот) грн.
Відшкодування витрат відбулось на підставі підтверджених витрат на проживання під час відрядження, та наявних у матеріалах справи доказів, а саме:
- посвідчення про відрядження №№ 2010, 601, 1040, 1195, 1443, 1540, 1589, 1619, 1723, 1823, 2416, 2924, 2957;
- авансові звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 28.12.2020, 09.04.2021, 31.05.2021, 29.06.2021, 16.07.2021, 23.07.2021, 02.08.2021, 13.08.2021, 20.08.2021, 13.09.2021, 08.11.2021, 31.12.2021;
- квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.12.2020 №35320, від 05.04.2021 №2774528, від 09.04.2021 №2774546, від 25.05.2021 №24400, від 15.06.2021 №68574, від 05.07.2021 №2875773, від 16.07.2021 №2875791, від 26.07.2021 №65396, від 02.08.2021 №24460, від 19.02.2021 №51371, від 06.09.2021 №45781, від 01.11.2021 12 2021 №50718;
- рахунки-фактури ФОП ОСОБА_2 від 22.12.2020 №35320, від 05.04.2021 №2774528, від 09.04.2021 №2774546, від 25.05.2021 №24400, від 15.06.2021 №68574, від 05.07.2021 №2875773, від 16.07.2021 №2875791, від 26.07.2021 №65396, від 02.08.2021 №24460, від 19.02.2021 №51371, від 06.09.2021 №45781, від 01.11.2021 №54314, від 22.12.2021 №50718;
- копії 13-ти Договорів найму квартир з ФОП ОСОБА_2 на проживання Відповідача під час відряджень;
- копії реєстраційних документів ФОП ОСОБА_2 : свідоцтва про державну реєстрацію серії В03 № 038393, свідоцтва платника єдиного податку серії А №257162, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії АА №028097.
У подальшому, Північним офісом Державної аудиторської служби України був складений Акт планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності AT «Укрзалізниця» та його відокремлених підрозділів (філії) за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 29.01.2024 №05-21/6.
Згідно з Актом планової ревізії (сторінки 225-232, розділ «витрати на відрядження») Північним офісом ДАСУ було встановлено, що при фактичному виконанні господарських зобов`язань регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» по оплаті коштів за послуги з проживання (шляхом відшкодування витрат на проживання відрядженим працівникам), іншою стороною (ФОП ОСОБА_2 ), не виконано свої зобов`язання, а саме не надано послуги з проживання відповідно до умов укладених з працівниками локомотивних депо договорів.
Висновок Акту планової ревізії обґрунтований тим, що на запит Північного офісу ДАСУ від 08.11.2023 №262608-14/7479 були отримані пояснення від ФОП ОСОБА_2 від 09.11.2023 про неможливість надання ним підтверджуючих документів «...у зв`язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренді на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в квартирах надавались людям для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату...», а також відсутністю у власності ФОП ОСОБА_2 квартир, які здавались працівникам у найм.
Відповідно до довіреності від 02.07.2020 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси у відносинах з державними органами, установами, юридичними та фізичними особами з усіх питань, що його стосуються. Довіреністю їй надано право подавати та підписувати від його імені заяви й інші документи, отримувати довідки та витяги, представляти інтереси у судах усіх юрисдикцій, брати участь у судових процесах, подавати докази, скарги та інші процесуальні документи, а також вчиняти всі необхідні юридично значимі дії в інтересах довірителя.
Згідно із Актом планової ревізії ДАСУ встановлено відсутність надання ФОП ОСОБА_2 послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП ОСОБА_2 послуг з проживання відрядженим працівникам.
На підставі вищевказаного Акту планової виїзної ревізії ДАСУ направила до позивача вимогу про усунення виявлених порушень від 21.03.2024 №000500-14/3832-2024, пунктом 60 якої від регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вимагається забезпечити відшкодування втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів, понесених через відшкодування вартості послуг із проживання відрядженим працівникам.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1212 ЦК України отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Оскільки відповідач перебував у службових відрядженнях, на підтвердження понесених витрат на проживання надав договори, які на даний час є дійсними, квитанції до прибуткових ордерів, що підтверджують суми понесених витрат, а відтак отримання ним коштів як компенсації витрат на проживання не є безпідставним отриманням коштів у розуміння ст. 1212 ЦК України. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у службових відрядженнях у місті Києві у періоди з 22 по 24 грудня 2020 року, з 05 по 09 квітня 2021 року та з 25 по 28 травня 2021 року, з 15 по 25 червня 2021 року, з 05 по 16 липня 2021 року, з 17 по 23 липня 2021 року, з 26 по 30 липня 2021 року, з 02 по 13 серпня 2021 року, з 19 по 20 серпня 2021 року, з 06 по 10 вересня 2021 року, з 01 по 05 листопада 2021 року, з 22 по 24 грудня 2021 року, з 25 по 30 грудня 2021 року.
На виконання вимог законодавства щодо гарантій працівникам у службових відрядженнях позивачем було відшкодовано відповідачу витрати на проживання під час зазначених відряджень у загальній сумі 99 600 грн. Таке відшкодування здійснювалося на підставі поданих відповідачем документів, зокрема посвідчень про відрядження, авансових звітів про використання коштів, рахунків, квитанцій, а також договорів найму житла, укладених із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Як убачається з матеріалів справи між відповідачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договори найму житла на відповідні періоди відряджень. На час розгляду справи зазначені договори є чинними, у встановленому законом порядку не оскаржені, недійсними не визнавалися, а тому породжують для їх сторін відповідні цивільні права та обов`язки відповідно до статей 11, 202 ЦК України.
Наявність укладених та чинних договорів найму житла свідчить про існування належної правової підстави для виникнення у відповідача витрат на проживання та, відповідно, для їх компенсації роботодавцем. Така правова підстава прямо випливає як із умов договорів, так і з характеру трудових правовідносин та гарантій, передбачених законодавством у сфері службових відряджень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи позивача щодо відсутності фактичного надання послуг з проживання ґрунтуються на акті ревізії Державної аудиторської служби України, відповідно до якого у ФОП ОСОБА_2 відсутнє у власності чи оренді нерухоме майно.
Разом з тим, акт ревізії контролюючого органу не має наперед визначеної доказової сили та не може розглядатися як єдиний і беззаперечний доказ відсутності фактичного надання послуг. Такий акт підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.
При цьому встановлено, що висновки, викладені в акті ревізії, зокрема щодо відсутності діяльності та матеріальних ресурсів, ґрунтуються на поясненнях, які були надані не безпосередньо ФОП ОСОБА_2 , а іншою особою – ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від 02.07.2020, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бендою С.М. від 02.07.2020.
ОСОБА_3 в поясненнях зазначила про відсутність в її власності чи оренді нерухомого майна та, відповідно, документів про право власності чи оренді на нього, та повідомила, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в квартирах надавались для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату.
Однак колегія суддів звертає увагу, що твердження про відсутність нерухомого майна стосуються особи, яка їх надавала ОСОБА_3 , а не безпосередньо ФОП ОСОБА_2 як суб`єкта господарювання.
Разом з тим, судова колегія враховує, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основними видами діяльності ФОП ОСОБА_2 є: 68.31 агентства нерухомості; 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.10 - купівля та продаж власності, тобто є операції з нерухомим майном, у тому числі надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна. Отже, здійснення ним діяльності з надання житла в найм узгоджується з його господарською правосуб`єктністю, що не суперечить укладеним договорам.
Доказів, які б свідчили про відсутність правової підстави для отримання відповідачем спірних коштів або про їх безпідставне набуття позивачем суду не надано. Натомість встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для їх виплати, зумовлених укладеними цивільно-правовими договорами.
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 756/9369/21 наголошено, що наявність між сторонами договірних відносин виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ Українська залізниця» - адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     В.П. Рибчинський
Судді:       Л.О. Голота
Ю.Б. Войтко