ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7353/26 Справа № 212/2980/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест»,
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 квітня 2026 року, яке постановлене суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складання повного судового рішення -13.04.2026),
В С Т А Н О В И В
В березні 2026 року ТОВ «Клай Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором фінансового кредиту №205531 від 12.09.2021 року в розмірі 18280,00 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за зазначеним договором. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.09.2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 205531, підписаний електронним підписом через одноразовий ідентифікатор. За кредитним договором ТОВ «Займер» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за його користування. Приймаючи умови кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача.
13.09.2023 року відповідно до Протоколу загальних зборів учасників товариства №13/09/2023 ТОВ «Займер» змінило назву на ТОВ «Клай Інвест». 
Відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого загальна сума заборгованості становить 18280 грн., яка складається з: 4000 грн. – заборгованості за тілом кредиту; 13680 грн. – заборгованість з відсотків за користування кредитом; 600 грн. – заборгованість за комісією. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 18280 грн. разом із судовими витратами на користь банку в сумі 2622,40 грн.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3040 (три тисячі сорок) грн.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» витрати з оплати судового збору в сумі 442,76 грн.
Не погодившись з рішенням суду, представником позивача Саруханяном А.С. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права представник просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що сторонами підписано окрім кредитного договору, ще й додаткову угоду№2 від 03.11.2021 року, а також заявку про продовження строку дії Договору від 03.11.2021 року, підписані одноразовими ідентифікаторами. Ці докази свідчать про факт продовження строку дії договору. 03.11.2021 на виконання умов додаткової угоди відповідач здійснив платіж у розмірі нарахованих процентів в сумі 6360,00 грн, який було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом за період з 12.09.2021 по 03.11.2021. Тобто цим платежем реалізовано саме право на продовження строку дії договору з 21.09.2021 по 03.12.2021, а не здійснено повне виконання зобов`язань за договором та припинення кредитних правовідносин між сторонами.
Суд фактично змінив визначений сторонами порядок зарахування платежу, зарахувавши частину сплачених коштів в рахунок погашення суми кредиту, хоча вказаний платіж був здійснений відповідачем саме з метою продовження строку дії договору відповідно до його умов. Внаслідок чого, суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи та умовам укладеного між сторонами договору, а також неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють виконання та зміну договірних зобов`язань. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Вивчивши матеріали даної цивільної справи колегією суддів встановлено, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було укладено договір про надання фінансового кредиту №205531, за умовами якого кредитор надав боржнику фінансовий кредит в сумі 4000 грн. строком на 10 днів, з кінцевою датою повернення 21.09.2021, за яким нараховується 1110% річних від суми кредиту в розрахунку 3% на добу. Комісія складає 15% від суми кредиту.
03 листопада 2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було укладено Додаткову угоду №2 до договору про надання фінансового кредиту № 205531, за умовами якої сторони погодили продовження строк дії договору на термін 30 днів, з 21.09.2021 до 03.12.2021.
Отже, договір від 12.09.2021 року, та додаткова угода №2 від 03.11.2021 року, були підписані ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
13.09.2023 року відповідно до Протоколу загальних зборів учасників товариства №13/09/2023 ТОВ «Займер» змінило назву на ТОВ «Клай Інвест».
Грошові кошти в сумі 4000 грн. були перераховані на банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .
26 березня 2026 року до суду надійшла відповідь з АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260310/79036-БТ від 13.03.2026 року за якою вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , банком було емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 14.09.2021 року відбулось зарахування грошових коштів.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 205531 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Клай Інвест» за період 12.09.2021 по неповерненню тіла кредиту в сумі 4000,00 грн., та за процентами за період з 04.11.2021 по 25.02.2022 року, коли кредитор перестав нараховувати проценти в сумі 13680,00 грн., а також зі сплати 600,00 грн комісії за надання кредиту.
Відповідно до ч.ч. 3, 6, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до довідки ТОВ «ПрофітГід», відповідач 12.09.2021 року о 19.42 год. отримав грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. на свій картковий рахунок в Приватбанку (а.с.59). 
Відповідач порушив умови договору, своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Суд першої інстанції виснував про недоведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не прийняв аргументи позивача про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості.
Тому суд зазначив, що нарахування ОСОБА_1 відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору № 205531 суперечить вимогам закону. Суд самостійно здійснив перерозподіл внесених відповідачем при укладанні додаткової угоди 6360,00 грн. на погашення тіла кредиту та процентів.
Цих висновків суд дійшов самостійно, без правової позиції відповідача, який в судове засідання не з`явився, відзиву чи письмових заперечень на позов не подавав. 
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду адже вони не відповідають фактичним обставинам справи.
Переглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог колегія суддів встановила, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Займер», найменування якого згодом змінилося на ТОВ «Клай Інвест», та відповідачем було укладено Договір фінансового кредиту №205531 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідач отримав кошти у сумі 4000,00 грн шляхом переказу коштів на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , емітовану в АТ КБ "Приватбанк» строком до 21.09.2021 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 3,0% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а.с31).
Згідно до п.3.3.3. кредитного договору позичальник має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Цим правом відповідач скористався, подавши заявку від 03.11. 2021 на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту, в якій просив продовжити строк дії договору про надання фінансового кредиту №205531 від 12.09.2021, зазначивши, що він станом на 03.11.2021 року оплатив всі платежі згідно графіку розрахунків в договорі.
Дану заявку та додаткову угоду №2 до договору фінансового кредиту №205531 від 12.09.2021 відповідач також підписав одноразовими ідентифікаторами (а.с.34-35).
На виконання умов додаткової угоди відповідач 3.11.2021 здійснив платіж у розмірі нарахованих процентів в сумі 6360,00 грн, відповідно до графіку розрахунків на цю дату (а.с.48), який було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом за період з 12.09.2021 по 03.11.2021, відповідно до п.3.3.3 договору. 
Отже колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що цим платежем відповідачем реалізовано саме право на продовження строку дії договору з 21.09.2021 по 03.12.2021, а не здійснено повне виконання зобов`язань за договором та припинення кредитних правовідносин між сторонами.
Відмовляючи у стягненні процентів суд першої інстанції вказав, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Проте в даній справі на відміну від цивільної справи № 444/9519/12, на постанову ВП ВС в якій посилався суд першої інстанції, сторони досягли іншої домовленості. Так згідно до п.2.3 укладеного між сторонами договору фінансового кредиту №205531 від 12.09.2021 року обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Згідно розрахунку розміру позовних вимог кредитором до стягнення заявлено розмір процентів нарахованих за період 04 грудня 2021 року та 25 лютого 2022 року тобто за 83 дні після виникнення прострочки, що не порушує вищезазначену домовленість сторін.
Отже, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги про стягнення заборгованості з тіла кредиту в сумі 4000,00 грн., проценти, нараховані в сумі 13680,00 грн. та 600,00 грн комісії за надання кредиту, тому апеляційна скарга підлягає повному задоволенню, а рішення суду – скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
У зв`язку із повним задоволенням апеляційної скарги, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги, всього в сумі 6656,00 грн. (2662,40+3993,60).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» задовольнити.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 12.09.2021 року №205531 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 12.09.2021 року №205531 в сумі 4000,00 грн. тіла кредиту, 13680,00 грн.- поцентів за користування кредитом, 600,00 грн комісії, а всього 18280,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» на відшкодування судових витрат 6656,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Головуючий
Судді