Справа № 464/1783/26
пр.№ 2/464/1824/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 року Сихівський районний суд м.Львова в складі: 

головуючої – судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,
з участю секретаря судових засідань – БРИНОШ А.Я.,
представника позивача – РІСНОЇ Ю.Б.,
відповідачки – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – РОМАНЕНКА В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом 

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи Приватного підприємства «ВІКТОРІС» про відшкодування шкоди, завданої майну, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПП «Вікторіс», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 84370 грн. 29 коп. та судові витрати.
В обґрунтування вимог позову покликається на те, що являється власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , який з 2009 року зберігає на платній автостоянці ПП «Вікторіс», що на проспекту Червоної Калини, 91 у м.Львові. На підтвердження укладення відповідного договору зберігання йому видано перепустку із визначеним місцем для транспортного засобу – бокс 2, місце №2, за що ним щомісячно сплачувались платежі за послуги автостоянки по цілодобовому зберіганні автомобіля. 29 липня 2024 року сусідом по автостоянці в телефонному режимі повідомлено про пошкодження його автомобіля. Батько прибув на автостоянку, де було встановлено факт пошкодження автомобіля, про те, з огляду на пізній час (після 22 год.) та погану видимість домовились про вирішення питання 30 липня 2024 року. 30 липня 2024 року начальником охорони стоянки ОСОБА_8 було викликано поліцію, на підставі його повідомлення, що 29 липня 2024 року приблизно біля 17-18 год. на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові на платній парковці ПП «Вікторіс» відбулось пошкодження двох автомобілів, ймовірно неповнолітні особи цеглою пошкодили такі. Додатково, його батьком подано письмові пояснення, заяву від 01 серпня 2024 року з описом пошкодження автомобіля. У його автомобіля пошкоджено бампер (лакофарбове покриття), двері передні ліві (пошкоджено лакофарбове покриття, вм`ятини), капот (лакофарбове покриття, вм`ятина) і лобове скло (пошкоджене у багатьох місцях, ремонту не підлягає), скло дверей передніх лівих зі сторони водія (пошкоджено у багатьох місцях, ремонту не підлягає, необхідна заміна), дах (лакофарбове покриття, вм`ятини), заднє скло (пошкоджене у кількох місцях), багажник (лакофарбове покриття, вм`ятини). Згідно копій рахунків ТОВ «Ніко – Захід» вартість ремонту автомобіля після завданих йому пошкоджень становлять 142455 грн. 60 коп. За результатами проведеного розслідування встановлено, що неповнолітні особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_7 , 29 липня 2024 року біля 17 год., перебуваючи на автостоянці, що на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові, шляхом кидання каміння, здійснили пошкодження транспортного засобу. На обох батьків неповнолітніх осіб складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.184 КУпАП. Постановами Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня та 25 жовтня 2024 року батьків неповнолітніх притягнуто до адміністративної відповідальності. У відповідності до висновку експерта №23/2024 за результатами проведеного транспортно-товарознавчого дослідження від 08 січня 2025 року вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 84370 грн. 29 коп. Окрім того, просить стягнути 11000 грн. за проведення експертизи, 20000 грн. витрат за надання правової допомоги, 1331 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні вимогам позовної заяви. Просила позов задоволити.
Позивач в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, скористався правом на представництво своїх інтересів через представника.
Відповідачка ОСОБА_7 позов не визнала. Вважає, що зашкоду повинні відповідати усі, зокрема охоронець стоянки, який не зупинив дітей, які завдавали шкоди. Просила стягнути меншу суму, однак не зазначила розмір.
Представник третьої особи ПП «Вікторіс» Романенко В.О. просив у задоволенні позову відмовити, покликаючись на те, що між позивачем та ПП «Вікторіс» договору про зберігання транспортного засобу не було укладено, обов`язку нести відповідальність за даний транспортний засіб не виникало, вказав на недоліки автотоварознавчого дослідження.
Відповідач ОСОБА_6 у судові засідання не з`являвся, хоча повідомлявся про такі належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 19 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20 квітня 2026 року. 
20 квітня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 05 травня 2026 року. у зв`язку з неявкою представника ПП «Вікторіс» та відповідача ОСОБА_6 .
В судовому засіданні 05 травня 2026 року задоволено клопотання представника позивача та переведено ПП «Вікторіс» зі статусу відповідача у статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.
Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оглянувши матеріали справ про адміністративне правопорушення №464/5357/24, №464/5356/24, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
По справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2024 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки такий ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 29 липня 2024 року в 17 год. на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові здійснив пошкодження транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 25 жовтня 2024 року ОСОБА_7 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 29 липня 2024 року біля 17 год., перебуваючи на автостоянці, що на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові, шляхом кидання каміння, здійснив пошкодження транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , внаслідок чого завдав останньому матеріальної шкоди.
Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 являється власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 .
01 серпня 2024 року ОСОБА_5 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б., уповноважив Ковалика М.І. на представництво його інтересів.
ОСОБА_5 зазначає, що транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , зберігав на автостоянці ПП «Вікторіс» з 2009 року, що на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові, внаслідок чого йому було надано перепустку з визначеним місцем для зберігання транспорту у боксі №2, місце №2. На підтвердження оплати послуг автостоянки транспортного засобу позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних квитанцій.
У відповідності до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців ПП «ВікторіС», ідентифікаційний код юридичної особи 20765905, зареєстроване 30 червня 1993 року з місцезнаходженням на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові, є платником єдиного податку, про що свідчить свідоцтво платника єдиного податку серії Б №082341.
Як встановлено постановами Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня та 25 жовтня 2024 року неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 29 липня 2024 року біля 17 год., перебуваючи на автостоянці ПП «ВікторіС», шляхом кидання каміння, здійснили пошкодження транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 
ОСОБА_11 до матеріалів справи та на підтвердження позовних вимог надано фотографії пошкоджень його транспортного засобу «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 .
З талону повідомлення єдиного обліку №16026 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що ОСОБА_8 (охоронець автостоянки ПП «ВікторіС») повідомив про подію 29 липня 2024 року приблизно біля 17-18 год. на проспекті Червоної Калини, 91 у м.Львові на платній парковці ПП «Вікторіс» відбулось пошкодження двох автомобілів, ймовірно неповнолітні особи цеглою пошкодили такі. 30 липня 2024 року ОСОБА_11 звернувся до поліції з заявою по факту пошкодження автомобіля.
В матеріалах справи міститься копія заяви батька позивача ОСОБА_11 , адресованої поліції, якою повідомляє, що першочергово було оглянуто ретельно немитий автомобіль на наявність всіх пошкоджень було неможливо, оскільки на автомобілі було багато пороху, а також багато невідомої рідини, яку зловмисники на неї розлили. Після повного миття автомобіля виявлено й інші дефекти, яких раніше не було на автомобілі, зазначив перелік пошкоджень, а саме: бампер (лакофарбове покриття), двері передні ліві (пошкоджено лакофарбове покриття, вм`ятини), капот (лакофарбове покриття, вм`ятина) і лобове скло (пошкоджене у багатьох місцях, ремонту не підлягає), скло дверей передніх лівих зі сторони водія (пошкоджено у багатьох місцях, ремонту не підлягає, необхідна заміна), дах (лакофарбове покриття, вм`ятини), заднє скло (пошкоджене у кількох місцях), багажник (лакофарбове покриття, вм`ятини).
Окрім того, позивачем долучено висновок експерта за результатами проведеного транспортно-товарознавчого дослідження №23/2024 від 08 січня 2024 року, у відповідності до змісту якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, виходячи з результатів обстеження 23 грудня 2024 року, в цінах на час пошкодження 29 липня 2024 року становить 84370 грн. 29 коп.
Автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218505021 у ПАТ «Страхова компанія «Uniqa» з 21 грудня 2023 року до 20 грудня 2024 року.
Оскільки позивач не мав повного каско на пошкоджений автомобіль, тому позов пред`явлено до батьків неповнолітніх дітей, якими було завдано шкоду транспортному засобу.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27 травня 2021 року у справі №761/12945/19. 
Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою), а відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.
Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №329/382/19.
Відтак, обов`язковим для встановлення у спірних правовідносинах є факт пошкодження транспортного засобу, встановлення осіб, які винні у такій, шкода заподіяна такою та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками. При цьому, на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт завдання шкоди відповідачами.
Відповідачка ОСОБА_7 , як матір малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позов не визнала, мотивуючи тим, що не повинна одна відповідати за шкоду, яку завдано позивачу. Тобто, по своїй суді, та в ході розгляду справи, не заперечила факту завдання шкоди транспортному засобу її малолітнім сином.
Відповідно до презумпції вини особи, яка завдала шкоди (стаття 1166 ЦК України), не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, на що суди обґрунтовано звернули увагу, ухвалюючи рішення про задоволення позову.
Вина батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо дій своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 встановлена постановами Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2024 року та 25 жовтня 2024 року, їх визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №908/2637/20, від 29 вересня 2021 року у справі №910/17079/19, від 16 вересня 2021 року у справі №922/3059/16, від 26 січня 2021 року у справі №923/722/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №917/814/16, від 29 січня 2020 року у справі №904/5265/18, від 28 січня 2020 року у справі №912/653/19, від 06 листопада 2019 року у справі №909/51/19, від 25 червня 2019 року у справі №5023/5836/12, від 19 червня 2019 року у справі №910/19581/16, від 05 червня 2019 року у справі №909/452/18, від 18 березня 2019 року у справі №908/1165/17, від 06 грудня 2018 року у справі №902/1592/15.
При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №912/1856/16, від 24 грудня 2019 року у справі №902/377/19).
Щодо заперечення представником третьої особи ПП «Вікторіс» висновку експерта, суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Аналіз змісту матеріалів цивільної справи свідчить про те, що позивачем доведено факт заподіяння йому діями відповідачів матеріальної шкоди, натомість, представником третьої особи не спростовано жодними належними та допустимими доказами заявлені останнім позовні вимоги.
Заперечуючи висновок експерта, наданого позивачем в обґрунтування розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням його транспортного засобу, стороною відповідача клопотань про призначення у справі експертизи на предмет визначення матеріальної шкоди та причин пошкодження такого, не заявлялось, у тому числі не надавалось письмових клопотань з цього приводу. 
Вимоги ЦПК не передбачають, що розмір збитків у справі про відшкодування шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу може підтверджуватись, зокрема, висновком експерта, обмежень у засобах доказування для сторін не встановлено. 
Відповідачка та представник третьої особи ПП «Вікторіс» не спростували належними та допустимими доказами вини малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин пошкодження автомобіля та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Тому, суд приймає до уваги наданий позивачем висновок на визначення розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, як доказ у справі. Відповідачкою, яка вільна розпоряджатися своїми правами на власний розсуд, не спростовано доводів позивача та завданого розміру матеріальної шкоди. Відповідач ОСОБА_6 в жодне судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав.
Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій малолітніх синів відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, суд приходить до висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами. Судом встановлено факт завдання шкоди транспортному засобу марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_5 . Внаслідок такого пошкодження завдано матеріальної шкоди у розмірі 84370 грн. 29 коп., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає підставною вимогою про солідарне стягнення з відповідачів 84370 грн. 29 коп.
Крім того, згідно з п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, надано висновок експерта №23/2024 від 08 січня 2024 року, згідної якого позивачем було сплачено 11000 грн. за складення даного висновку.
Суд вважає, що сплачені позивачем кошти в сумі 11000 грн. за проведення експертизи підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача.
Крім того, на підставі вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп. (з кожного по 665 грн. 60 коп.), враховуючи той факт, що судом позовні вимоги позивача задоволені повністю.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 – 265, 289 ЦПК України, суд, 
В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задоволити. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , 84370 грн. 29 коп. завданої матеріальної шкоди, 11000 грн. витрат на проведення експертного дослідження, а всього 95370 грн. 29 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , по 665 грн. 60 коп. судового збору з кожного.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 05 травня 2026 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК