ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43590/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Грибан І.О.,
при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта):  ОСОБА_1 , Борисенко О.М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_6) про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_6) , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), яка полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про взяття його на військовий облік 03.11.2022;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), яка полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку 03.11.2022;
- визнати протиправними та скасувати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) щодо взяття його на військовий облік 19.06.2025 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів достовірні відомості щодо нього, а саме: відомості про його виключення з військового обліку 03.11.2022 року на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на 03.11.2022) та змінити його облікову категорію на "невійськовозобов`язаний";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних щодо виключення запису відображеного у застосунку ІНФОРМАЦІЯ_9: червону стрічку з інформацією «Вас розшукує ІНФОРМАЦІЯ_10» та інформацію «ІНФОРМАЦІЯ_10 18.06.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити вас для складання протоколу. Причина: Не стали на військовий облік за новою адресою»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) відкликати звернення до відповідного органу Національної поліції України з метою доставлення його до обласного, районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_10 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 КУпАП;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) скасувати направлення його від 19.06.2025 №4051314 на військову лікарську комісію для визначення придатності до військової служби;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_6 ) щодо винесення повістки № 3874988 про виклик його для уточнення даних на 24.06.2025 року та скасувати зазначену повістку.
Також, до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позов, в якій останній просить:
- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та його посадовим особам, а також будь-яким іншим районним (міським) ІНФОРМАЦІЯ_10, їх відділам, структурним підрозділам та посадовим особам на території України вчиняти будь-які дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі;
- зупинити дію Направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією від 19.06.2025 року № 4051314, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) на ім`я ОСОБА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі;
- зупинити дію інформації в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів ("ІНФОРМАЦІЯ_11") та пов`язаних з ним інформаційних системах (включно із застосунком "ІНФОРМАЦІЯ_9") щодо розшуку позивача, а саме інформацію «Вас розшукує ІНФОРМАЦІЯ_10» та інформацію «ІНФОРМАЦІЯ_10 18.06.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити вас для складання протоколу. Причина: Не стали на військовий облік за новою адресою», до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі;
- зупинити дію звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) та/або ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_6 ) до відповідного органу Національної поліції України з метою доставлення позивача до обласного, районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_10 для складання адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 КУпАП до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі;
- зупинити дію повістки № 3874988 про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_6 ) на 24.06.2025 року, до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки доводи заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на те, що настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем (заявником) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт зазначає, що не погоджується з вказаною ухвалою, вважає її такою, що ухвалена з порушенням ст. 242 КАСУ, є необґрунтованою та такою, яка ухвалена не у відповідності до норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, а як наслідок підлягає скасуванню апеляційним судом, а заявлені вимоги - задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на тому, що існує системна загроза та необхідність широкої заборони, з огляду на наявність хибної інформації в, зокрема, централізованому реєстрі відносно позивача, з огляду на невнесенні відповідачем до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року та 03 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_6) про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, про забезпечення позову та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 16 вересня 2025 о 11:55.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2026 року за результатами часткового задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ухвалено провести судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_6) про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, про забезпечення позову 16 червня 2026 року об 11:55 в приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30, в залі судових засідань № 5 в режимі відеоконференції через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему з використанням засобів особистого зв`язку.
Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
В судовому засіданні позивач та представник позивача (апелянта) вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні.
Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що не заважає розгляду справи за наявною явкою.
Колегія суддів перейшовши до стадії ухвалення судового рішення оголосила, що постанову суду буде проголошено 23.06.2026 року об 11:55 годин.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухваши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, як поданого позову так і майбутнього його подання, та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13 березня 2020 року у справі № 1740/2484/18, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню у цій справі.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, необхідно також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Спірні у даній справі правовідносини насамперед стосуються обставин бездіяльності та протиправності (на переконання позивача) дій відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку 03.11.2022 та взяття його на військовий облік 19.06.2025 року. Інші позовні вимоги є похідними. 
Колегія суддів враховує, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною другою статті 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Частиною 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
В силу пункту 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_10, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, ІНФОРМАЦІЯ_10 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який триває і дотепер.
Таким чином, виконання громадянами України, придатними до військової служби, в період дії воєнного стану свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, як і дії відповідних державних органів щодо забезпечення виконання відповідних завдань, урегульовано законом, а тому за загальним правилом не вважається безпідставними.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує процедурними порушеннями.
Втім, колегія суддів зауважує, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності дій та бездіяльності відповідачів та обставин заявлених позивачем порушень, оскільки встановлення ознак протиправності є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення цієї справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення. Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи не вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи бездіяльність є очевидно протиправними і, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Що ж до наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення (бездіяльності) та порушення таким рішенням (бездіяльністю) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі №640/16242/19 вказано, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Таким чином, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття таких заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України такі обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, адже, як вже наголошувалося, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.
Як вже зазначалось, у своїй заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити вчиняти дії заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) та його посадовим особам, а також будь-яким іншим районним (міським) ІНФОРМАЦІЯ_10, їх відділам, структурним підрозділам та посадовим особам на території України вчиняти будь-які дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі; зупинити дію Направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією від 19.06.2025 року № 4051314, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) на ім`я ОСОБА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі; зупинити дію інформації в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів ("ІНФОРМАЦІЯ_11") та пов`язаних з ним інформаційних системах (включно із застосунком "ІНФОРМАЦІЯ_9") щодо розшуку позивача, а саме інформацію «Вас розшукує ІНФОРМАЦІЯ_10» та інформацію «ІНФОРМАЦІЯ_10 18.06.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити вас для складання протоколу. Причина: Не стали на військовий облік за новою адресою», до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі; зупинити дію звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) та/або ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_6 ) до відповідного органу Національної поліції України з метою доставлення позивача до обласного, районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_10 для складання адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 КУпАП до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі; зупинити дію повістки № 3874988 про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 (АДРЕСА_6) на 24.06.2025 року, до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.
Однак, позивач в обґрунтування обставин, про які ним зазначено в заяві про забезпечення позову, не надав належних доказів, які б на даному етапі розгляду справи давали можливість суду бути переконаним у тому, що оскаржувані рішення дії чи бездіяльність відповідача є «очевидно протиправними» поза обґрунтованим сумнівом.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2023 року у справі № 640/15534/22 наголосив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом саме під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності рішень та дій відповідача, на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.
При цьому, колегія суддів розглядаючи доводи апеляційної скарги підкреслює, що сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 у справі №640/6311/19 акцентовано увагу на тому, що «в силу вимог пункту 2 частини другої статті 150 та частини п`ятої статті 151 КАС України, суд повинен встановити саме очевидні ознаки протиправності нормативно-правового акту.
Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову у заявлений спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову, оскільки буде порушено імперативну норму пункту 5 частини третьої статті 151 КАС України.
З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції викладеним в оскаржуваній ухвалі, з огляду на необґрунтованість, неспівмірність і неадекватність вимог позивача щодо забезпечення позову у цій справі та відсутність підстав для задоволення поданої заяви.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 77, 150, 151, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(повний текст постанови суду виготовлено 23 червня 2026 року)