Справа № 296/10546/24
2/296/1591/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Анциборенко Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Дзендзеловської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич Ірина Вікторівна, про визначення частки у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В., про визначення частки у спільній сумісній власності і просить визначити, що частка спадкодавиці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Овруч, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/2 частину.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що є донькою ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_4 та вітчим ОСОБА_5 загинули ІНФОРМАЦІЯ_3 у власному будинку АДРЕСА_2 внаслідок збройної агресії російської федерації.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.10.2023 року було встановлено факт смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28.02.2024 року ОСОБА_1 було надано додатковий строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 ..
За заявою спадкоємця загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_2 рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07.02.2023 було встановлено факт смерті його батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в подальшому рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27.07.2023 року йому було надано додатковий строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
За життя мати позивача ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_5 придбали в м.Житомирі квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана на ім`я ОСОБА_5 у спільну сумісну власність з ОСОБА_3 ..
В порядку спадкування після смерті матері позивач вже отримала у нотаріуса відповідні правовстановлюючі документи на частину спадкового майна, а щодо вказаної вище квартири державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (у видачі свідоцтва про право власності) в зв`язку з тим, що частка її матері у спільній сумісній власності документально не була визначена і ОСОБА_3 за життя не отримала свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_3 .
Відповідач з позовом до суду про визначення частки його батька у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_3 не звертався та право власності в порядку спадкування після смерті батька надану квартиру не отримував.
Мати та вітчим перебували у шлюбі з 10.09.2005 року. За час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 11.06.2021 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1 і за життя у них напевно не виникало негайної необхідності вирішувати питання щодо виділення частки кожного з них у праві власності на цю квартиру. При укладенні даного договору ОСОБА_3 надавала нотаріально засвідчену заяву про надання згоди на придбання квартири на ім`я ОСОБА_5 у спільну сумісну власність подружжя.
Виходячи з викладеного, вважає, що придбана за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 квартира є їх спільною сумісною власністю і їх частки у праві власності на цю квартиру рівні.
За життя співвласники квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не визначили свої частки у праві власності на неї й обидва загинули. В такому випадку оформити право власності в порядку спадкування на дане майно кожним із спадкоємців після ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у нотаріальному порядку неможливо, тому постала необхідність у визначенні частки кожного зі спадкодавців у праві спільної сумісної власності на майно в судовому порядку.

14.11.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.21-22).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 06.12.2024 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.26).

04.02.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.31-34).
Зазначає, що є сином ОСОБА_5 , який разом із мачухою ОСОБА_3 і її матір`ю ОСОБА_4 06 березня 2022 року загинули у власному будинку АДРЕСА_2 внаслідок збройної агресії російської федерації.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області 07.02.2023 року було встановлено факт смерті батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також в подальшому рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27.07.2023 року було надано додатковий строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
За життя батько ОСОБА_5 та мати позивачки ОСОБА_3 придбали в м.Житомирі квартиру АДРЕСА_4 . Вказана квартира була придбана на ім`я ОСОБА_3 у спільну сумісну власність з ОСОБА_5 ..
Також за життя батько ОСОБА_5 та мати позивачки ОСОБА_3 придбали в м.Житомирі квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана на ім`я мого батька ОСОБА_5 у спільну сумісну власність з ОСОБА_3 ..
В порядку спадкування після смерті батька відповідач надав до нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_6 відповідні правовстановлюючі документи на частину спадкового майна, а саме щодо квартири АДРЕСА_1 . Державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_6 пояснила, що спадкоємець ОСОБА_1 вже отримала свідоцтво про право власності за спадщиною на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка належала її матері та ще претендує на 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 яка належала батьку у зв`язку з чим відповідач не може оформити спадщину після смерті свого батька.
Дійсно батько та мати позивачки перебували у шлюбі з 10.09.2005 року. За час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2013 року вони придбали квартиру АДРЕСА_4 та згідно договору купівлі-продажу від 11.06.2021 року придбали квартиру АДРЕСА_1 і за життя у них напевно не виникало негайної необхідності вирішувати питання щодо виділення часток кожного з них у праві власності на ці квартиру. При укладенні даних договорі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надавали нотаріально засвідчені заяви про надання згоди на придбання квартири як на ім`я ОСОБА_5 так і на ім`я ОСОБА_3 у спільну сумісну власність подружжя.
За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як співвласники квартири АДРЕСА_4 так і квартири АДРЕСА_1 не визначили свої частки у праві власності на ні квартири та обоє загинули.
Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_3 між відповідачем та позивачкою відбулася розмова в ході якої сторони визначилися, що розділять між собою спадщину у рівних частках їй залишиться квартира АДРЕСА_4 , яка належала її матері, а відповідачу квартир АДРЕСА_1 так як вона належала батьку, але в подальшому після отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4 змінила свою думку та звернулася із позовом до суду про визначення частки у спільній сумісній власності, а саме у квартирі АДРЕСА_1 , що є неприйнятним.
Відповідач вважає, що ОСОБА_1 має право на спадщину на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка була записана на її матір, а відповідачу має належати у порядку спадкування однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала батьку і це на переконання відповідача має бути справедливо і законно, тому відповідач в повному обсязі заперечує проти позову ОСОБА_1 ..
Враховуючи те, що позивачка вже отримала у спадок двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка була записана на її матері, то у суду наявні правові підстави відмовити у задоволенні позовних вимог.

11.02.2025 представник позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.39-41).
Зазначає, що у відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що спірна квартира належала повністю його батьку та не має ділитися навпіл між ним як спадкоємцем батька ОСОБА_5 та позивачкою як спадкоємицею її матері ОСОБА_3 .
При цьому відповідач вказує, що його батьком та матір`ю позивачки за час шлюбу було придбано дві квартири: одна - АДРЕСА_1 , а інша - квартира АДРЕСА_4 .
Відповідач вважає, що так як позивачка повністю успадкувала квартиру АДРЕСА_4 , то квартиру АДРЕСА_1 він має успадкувати після смерті батька одноособово повністю.
Однак, такий аргумент відповідача сторона позивача вважає неспроможним.
Дійсно кв. АДРЕСА_4 була придбана за час шлюбу матері та вітчима позивачки згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2013 року. Але кошти, за які була придбана вказана нерухомість були отримані матір`ю позивачки від продажу належної їй ще до шлюбу квартири АДРЕСА_5 . При укладені договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 11.04.2013 року вітчим позивачки та батько відповідача ОСОБА_5 власноручно у нотаріуса підписав заяву, що ця квартира набувається ОСОБА_3 у особисту приватну власність за її особисті кошти і не є спільною сумісною власністю подружжя.
Беручи до уваги викладене, вважає, що наведені у відзиві відповідача доводи проти задоволення позову не підтверджують його заперечень і позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 02.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26.03.2026 відмовлено адвокату Ткачуку В.В., який діє в інтересах ОСОБА_7 , про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В., про визначення частки у спільній сумісній власності (а.с.115).

У судове зсідання позивач та представник позивача не з`явилися, згідно поданої заяви представник позивача просить розглядати справу у їх відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.102).

У судове зсідання відповідач не з`явився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у його відсутність. Щодо задоволення позову заперечує у повному обсязі (а.с.61, 68,76, 96, 109).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В., у судове зсідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутність. Щодо задоволення позову покладається на розсуд суду (а.с.29, 59, 71, 78, 100, 113).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, надані сторонами, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 . У графі "батько" записано " ОСОБА_8 ", у графі "мати" – " ОСОБА_9 " (а.с.5).
10.09.2005 мати позивача зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище " ОСОБА_10 " на прізвище " ОСОБА_11 ", що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 10.09.2005 року (а.с.8).
11.04.2013 року згідно копії договору купівлі – продажу квартири ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у рівних частках кожен передали у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність цілу квартиру АДРЕСА_4 .
Відповідно до п.4.4. Договору за заявою, посвідченою 11.04.2013 року Ширінською Л.В. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, чоловік покупця ОСОБА_5 повідомив, що вказана в договорі квартира набувається його дружиною ОСОБА_3 за її особисті гроші, які є її особистою приватною власністю, і йому відомо, що куплена квартира буде її особистою приватною власністю відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України (а.с.43-46), що підтверджується також копією заяви, посвідченою 11.04.2013 року Ширінською Л.В. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу (а.с.47).
11.06.2021 року відповідно до договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_14 передає у власність, а ОСОБА_5 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 . Укладення правочину відбувається за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Сєтаком В.Я. 11.06.2021 за №5607 (а.с.15-16), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17).
ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Овруцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (зворотній бік а.с.7).
17.10.2023 рішенням Овруцького районного суду Житомирської області встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Велика Чернігівка Овруцького району Житомирської області, проживаючої в АДРЕСА_2 , який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Оврум Коростенського району Житомирської області (а.с.9-10).
28.02.2024 рішенням Богунського районного суду м.Житомира визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.11-13).
Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2024 №1926/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки було надано правовстановлюючий документ договір купівлі – продажу квартири, посвідчений Сєтаком В.Я. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 11.06.2021 року, у якому зазначена письмова згода матері на придбання квартири, але яка за життя не отримала свідоцтва про право власності на часку у спільному майні подружжя (а.с.18).
Згідно копії довідки від 09.10.2024 №1921/02-14, яка видана ОСОБА_1 , вбачається, що вона дійсно є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , оскільки вчасно у встановлений законом строк було подано заяву про прийняття спадщини за законом до Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області після померлої (а.с.19).

Правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст.ст.1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
На підставі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
На підставі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до п.4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає, тому, відповідно до ст.16 ЦК України обрано правильний спосіб захисту порушеного права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, належить співвласнику, відповідно до вимог ч.1 ст. 370 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст.370 та ч.2 ст.372 ЦК України у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором.
Наявність іншого договору щодо спірного майна не встановлено, підстав для зменшення або збільшення частки кожного співвласника також не знайдено.
При цьому, суду в достатній мірі наведено необхідність визначення часток саме в судовому порядку, оскільки співвласники померли.
Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.
Таким чином розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення частки у спільній сумісній власності згідно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка спадкодавиці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Овруч, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/2 частину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:
ОСОБА_1 , 
АДРЕСА_6 

Відповідач:
ОСОБА_2 ,
АДРЕСА_7 

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич Ірина Вікторівна,
м.Овруч, вул. Т.Шевченка, 24 

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко