Справа № 465/7694/25 
Провадження 2/465/531/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
01.06.2026 року         м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Гулієвої М.І.,
з участю секретаря судового засідання Янковської С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території,-

В С Т А Н О В И В:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" в особі голови Гевало Юлії Юріївни звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" створено власниками квартир та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 , метою створення якого є забезпечення та захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов"язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом. Зазначає, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 4 Виписки з протоколу №2 Загальних Зборів від 12 грудня 2019 року, які відбулися у АДРЕСА_1 у під`їзді будинку, учасники ОСББ "ЗЛАГОДА - 61" визначили розмір щомісячних внесків у розмірі - 10 грн за м? з 01.12.2019 року. Відповідно до пункту 6 Виписки з протоколу №3 Загальних Зборів від 21.05.2020 року, які відбулися у АДРЕСА_1 у дворі будинку, учасники ОСББ "ЗЛАГОДА - 61" вирішили встановити спеціальний цільовий внесок для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі - 15,61 грн. за м? житлових приміщень-квартир. Проте, всупереч положенням статуту та Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань щодо сплати щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 647, 00 грн. та не здійснив одноразовий спеціальний цільовий внесок для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі 1009,97 грн. Відтак, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" заборгованість зі щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з лютого 2020 року по листопад 2025 року (включно) в розмірі 46 584,00 грн., заборгованість за несплату спеціального цільового внеску для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі 1009, 97 грн., інфляційні втрати нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 15 216,36 грн. та 3% річних нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 3 346, 25 грн., а всього 66 156, 58 грн., а також судовий збір в розмірі 3 328, 00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 15 000, 00 грн. 
Ухвалою суду від 04.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення учасників про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, розміщеному за адресою: АДРЕСА_2 отримав тільки 30.09.2020 року. У зв`язку з тим вважає, що стягнення з нього витрат на утримання будинку та прибудинкової території , зокрема стосовно сплати внеску для участі в програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта, за період протягом якого він не перебував у статусі власника відповідного об`єкту нерухомого майна суперечить положенням ст. 322 Цивільного кодексу України. Він не міг перебувати у статусі співвласника багатоквартирного будинку на момент його створення, а отже, обов`язок з утримання відповідного майна у нього був відсутній. Також зазначає, що позивачем не надано підтвердження понесення об`єднанням співвласників багатоквартирному будинку фактичних витрат по обслуговуванню будинку, зокрема, витрат щодо модернізації та ремонту пасажирського ліфта, витрат на обслуговування прибудинкової території, жодні рішення загальних зборів стосовно проведення ремонту не приймались та не розміщувались у місцях загального користування з можливістю копіювання, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України №211, а також Постанови Кабінету Міністрів України № 206, позивач пропустив строк протягом якого він міг звернутися до суду.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що обов`язок власника квартири, набутої як спадщина, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-532, виданий 30.09.2020 року, Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, 30.09.2020 відповідачем зареєстровано за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Відтак, відповідач став власником зазначеної квартири в порядку спадкування. Відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку, користується спільним майном, у тому числі ліфтом, місцями загального користування та прибудинковою територією, тому відповідно до принципів рівності і справедливості, рішень Загальних зборів ОСББ "ЗЛАГОДА – 61", а також приписів чинного законодавства, зобов`язаний брати участь у витратах на їх утримання. Рішення про встановлення як поточних, так і цільових внесків приймалися у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними протоколами загальних зборів. ОСОБА_1 не оскаржував рішення Загальних зборів ОСББ "ЗЛАГОДА – 61", такі є чинними та підлягають виконанню усіма співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , у тому числі й відповідачем як власником квартири у цьому будинку.
Ухвалою суду від 04.12.2025 витребувано з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, в межах якої відповідачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-532 від 30.09.2020, на квартиру АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 20.02.2026 у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_1 , поданих 09 грудня 2025 року та 18 лютого 2026 року про залишення позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території без руху відмовлено.
У судовому засіданні голова ОСББ "ЗЛАГОДА - 61" Гевало Ю.Ю.та представник позивача надали аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, зазначили, що відповідач як власник квартири зобов"язаний дотримуватися положень статуту, рішень загальних зборів, а відтак сплати відповідних внесків та платежів на утримання будинку. 
Відповідач у судовому засіданні заперечив позовні вимоги, зазначив, що боргу він не має, бо в нього відсутні цивільно - правові відносини з ОСББ, відповідними послугами не користується. Вважає, що рішення ОСББ прийняті в порушення вимог законодавства, є не дійсними. Разом з тим, зазначив, що в майбутньому не відмовляється платити за послуги,але з ним має бути укладений відповідній договір. Крім того, вважає, що ОСОБА_2 незаконно обіймає посаду голови ОСББ, а позов про стягнення заборгованості може бути поданий лише за рішенням зборів членів ОСББ.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З інформаційної довідки № 441444680 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.08.2025, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Дана обставина також підтверджується матеріалами витребуваної спадкової справи №79/2020, яка заведена 18.02.2020 Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, з якої вбачається,що 30.09.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом,згідно якого спадкоємцем до майна ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_1 .Спадщина,на яку видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_3 .
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСББ "ЗЛАГОДА - 61" зареєстровано співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 . 
Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Статуту ОСББ "ЗЛАГОДА - 61" створено власниками квартир та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Пунктом 2.1 Статуту передбачено, що метою створення Об`єднання є забезпечення та захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Відповідно до ст.1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1, 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку " встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (частина 1 статті 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ").
Приписами частини 5 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку " закріплено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Згідно із вимогами статті 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ", співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Статтею 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ", частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки, як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Згідно із частинами 1 та 3 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначені особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Кожний співвласник, згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" закріплено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Отже, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 ЦК України та частини 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку ".
Відповідно до пункту 4 Виписки з протоколу №2 Загальних Зборів від 12 грудня 2019 року, учасники ОСББ «ЗЛАГОДА – 61» визначили розмір щомісячних внесків у розмірі - 10 грн за м? з 01.12.2019 року.
Відповідно до пункту 6 Виписки з протоколу №3 Загальних Зборів від 21.05.2020 року, учасники ОСББ «ЗЛАГОДА – 61» вирішили встановити спеціальний цільовий внесок для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі - 15,61 грн. за м? житлових приміщень-квартир.
Відповідно до п. 6.2 Статуту, співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески та платежі.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
При цьому, пункт 6 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 462/7822/15-ц.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
Саме такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц.
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц (провадження № 61-3193св18) зроблено висновок про те, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.
У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року в справі №337/2402/22 зроблено висновок про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Обов`язок власника квартири, набутої як спадщина, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності.
За твердженням позивача, відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань щодо сплати щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 647, 00 грн. та не здійснив одноразовий спеціальний цільовий внесок для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі 1009,97 грн., що встановлено в судовому засіданні, зокрема, за наслідками надання пояснень самим відповідачем з приводу обставин справи.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 13.01.2026 року, за період з лютого 2020 року по листопад 2025 року (включно) за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 46 584,00 грн., заборгованість за несплату спеціального цільового внеску для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі 1009, 97 грн., інфляційні втрати нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 15 216,36 грн. та 3% річних нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 3 346, 25 грн., а всього 66 156, 58 грн.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідачем не надано доказів оплати заборгованості за зазначений період та доказів, які б спростовували зазначену суму заборгованості або обов`язок щодо її погашення.
Обов`язок співвласника багатоквартирного будинку по сплаті щомісячних внесків на утримання будинку, в тому числі спеціального цільового внеску для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта, виникає в силу рішення Загальних зборів ОСББ "ЗЛАГОДА – 61", а не по факту надання ОСББ "ЗЛАГОДА – 61" послуг чи понесених ним витрат. Внески співвласників спрямовуються на формування спільного бюджету об`єднання, який використовується для забезпечення належного утримання будинку, проведення ремонтів, модернізації інженерних мереж, обслуговування прибудинкової території тощо. Сам факт прийняття рішення загальних зборів про встановлення внесків є юридичною підставою для їх сплати, незалежно від того, коли саме і в якому обсязі ці кошти будуть використані.
Таким чином, внески не є оплатою конкретної послуги, а є часткою участі кожного співвласника у спільних витратах на утримання та ремонт майна, яким усі вони володіють спільно. Відповідно, відсутність актів виконаних робіт або кошторисів щодо окремих напрямів витрат не може бути підставою для звільнення співвласника від обов`язку сплачувати встановлені внески.
Крім того, спеціальні цільові внески, як у даному випадку із внеском на ремонт і модернізацію пасажирського ліфта, встановлюються загальними зборами для формування фонду цільового призначення. Такі кошти можуть накопичуватися протягом певного часу до моменту реалізації відповідного проекту, тому їх сплата не залежить від безпосереднього факту виконання робіт у певний момент.
Відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку, користується спільним майном, у тому числі ліфтом, місцями загального користування та прибудинковою територією, що ним не заперечується, тому відповідно до принципів рівності і справедливості, рішень Загальних зборів ОСББ "ЗЛАГОДА – 61", а також приписів чинного законодавства, зобов`язаний брати участь у витратах на їх утримання.
ОСОБА_1 не оскаржував рішення Загальних зборів ОСББ "ЗЛАГОДА – 61", такі є чинними та підлягають виконанню усіма співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , у тому числі й відповідачем як власником квартири у цьому будинку.
Згідно частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц (провадження № 61-3193св18) зроблено висновок, що виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
Аналогічний висновок викладено постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі № 462/7822/15-ц.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 виснувала наступний правовий висновок :
- Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. (п. 85).
- Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). (п.88-89).
- Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. (п. 91).
- Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. (п.95).
- В разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. (п.96).
Відтак, розглядувана позовна заява подана у межах строку позовної давності.
Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представив.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідачем не доведено неправильності здійснених позивачем розрахунків, не спростовано розміру заборгованості жодними доказами, контррозрахунку проведених нарахувань не надано.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. 
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.
Суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За положеннями п.4 ст.1, ч.3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Із матеріалів справи вбачається, 28.08.2025 року між Адвокатським бюро "ВІТАЛІЯ РЕПАКА", в особі керуючого Репака Віталія Валерійовича, який діяв на підставі Статуту та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61", в особі Голови Правління Гевало Юлії Юріївни, яка діяла на підставі Статуту було укладено Договір про надання правової допомоги № 34 .
Згідно п.1.1. Договору Клієнт доручив, а Адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту в цивільній справі, зокрема: підготовка проекту позовної заяви до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території; участь адвоката в судових засіданнях у даній справі у всіх інстанціях; здійснення інших процесуальних дій в даній справі необхідних для захисту прав та інтересів Клієнта.
За надання правової допомоги, передбаченої цим Договором, Клієнт виплачує Адвокатському бюро Гонорар у фіксованому розмірі, який становить: в суді першої інстанції - 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. (пункт 4.1 Договору). 
Загальний розмір гонорару за надання Клієнту правової допомоги згідно пункту 4.1. Договору в суді першої інстанції склав - 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. 
29.08.2025 року між Адвокатським бюро та Клієнтом підписано акт прийому прийому-передачі наданих правничих послуг.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору;
- значення справи для сторін;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 334/8182/19.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
Також питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін».
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі№ 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, витраченого часу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачу у цивільній справі №465/7694/25 в розмірі 5000грн .
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території- задоволити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" (юридична адреса: 79071, м. Львів, вул. Наукова, 61, код ЄДРПОУ 43367493) заборгованість зі щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_2 , за період з лютого 2020 року по листопад 2025 року (включно) в розмірі 46 584 (сорок шість тисяч п"ятсот всімдесят чотири) гривень 00 коп.,, заборгованість за несплату спеціального цільового внеску для участі у програмі по ремонту і модернізації пасажирського ліфта в розмірі 1009 (одна тисяча дев"ять) гривень 97 коп., інфляційні втрати нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 15 216 (п"ятнадцять тисяч двісті шістнадцять) гривень 36 коп., 3% річних нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2020 року по 13.01.2026 року в сумі 3 346 (три тисячі триста сорок шість) гривень 25 коп., а всього 66 156 (шістдесят шість тисяч сто п"яидесят шість) гривень 58 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" (юридична адреса: 79071, м. Львів, вул. Наукова, 61, код ЄДРПОУ 43367493) витрати на оплату судового збору в розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61" (юридична адреса: 79071, м. Львів, вул. Наукова, 61, код ЄДРПОУ 43367493) витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА - 61", юридична адреса: 79071, м. Львів, вул. Наукова, 61, код ЄДРПОУ 43367493;
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя М. І. Гулієва