ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/147/26 Справа № 705/6613/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Піньковський Р. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Александрова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 11.12.2026 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України,
проживає 
АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 665,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 27.10.2025 о 15:10 год. по вул. Тищика у м. Умань ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Александров Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування фактичних обставин справи та невідповідністю фактичних обставин справи висновкам суду.
Суд формально, одностороннє підійшов до обставин справи і дослідження доводів захисника з приводу неналежності доказів. Суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, що свідчить про порушення права на захист. Право на участь в судовому засіданні є складовою права на захист, в порушення зазначеного права суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання захисника про перенесення розгляду та необґрунтовано сприйняв клопотання таким, що направлене на затягування розгляду, що, на думку захисника, може свідчити про упереджене ставлення.

За інформацією від захисника Александрова Д.О. правопорушник ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ, тому прийняти участь у судовому засіданні не може, знає про час та дату розгляду апеляційної скарги. Захисник просив провести розгляд без участі правопорушника.

Заслухавши доповідь судді, захисника Александрова Д.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 27.10.2025 о 15:10 год. по вул. Тищика у м. Умань Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується протоколом про адмінправопорушення серії ЕПР 1 №495629 від 27.10.2025; матеріалами відеозапису, який здійснений поліцейським за допомогою технічного засобу нагрудну відеокамеру, доданими до протоколу ЕПР1 №495629; направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 27.10.2025, в якому вказані виявлені поліцейським у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння; рапортом про реєстрацію повідомлення в ЄО за №34259 від 27.10.2025, долученими до матеріалів справи.
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП, працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5. ПДР України. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог відповідних осіб, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляції захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_1 через невідповідність часу фіксації правопорушення зазначеному в протоколі та доданих до нього матеріалах відеозапису, оскільки при перегляді наявних відеозаписів судом встановлено, що зафіксовані на них обставини повністю узгоджується між собою та змістом протоколу про адмінправопорушення за місцем та перебігом подій на місці зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 . При цьому будь-яких суперечностей між даними доказами судом не встановлено.
Після перегляду відеозапису апеляційний суд встановив, що о 15:10 год. автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухається по вулиці у м. Умань та припарковується. Працівники поліції встановили, що у автомобіля, на якому рухався ОСОБА_1 , є технічні несправності та надали йому час для їх усунення, а тому відеозапис за цей проміжок часу і не було необхідності долучати до матеріалів даної справи, крім того поліцейські складали матеріали за ч. 1 ст. 126 КУпАП через відсутність полісу обов`язкового страхування. Потім працівники поліції під час складання матеріалів о 16:24 год. встановили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння та відповідно до законодавчих та нормативних актів висловили вимогу пройти огляд на стан такого сп`яніння. Наступні дії працівників поліції повністю відповідають вимогам законодавчих та нормативних актів, а тому доводи захисника є необґрунтованими та не спростовують наявних доказів винуватості ОСОБА_1 .
Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні або вчинені з порушенням будь- яких інструкцій чи законодавчих актів.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильним і не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що протокол про адмінправопорушення не відповідає вимогам закону, що судом порушено принцип безсторонності, недостатня аргументованість судового рішення, ухвалення рішення на припущеннях, не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а докази по справі здобуті з порушенням чинного законодавства, з порушенням конституційних праві і свобод, права на захист та наголошує, що відеозапис, на якому зафіксована усвідомлена відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення, не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання протоколу або відеозапису неналежним доказом.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляції про непослідовність та фрагментарність відеоматеріалів не є такими, що впливають на встановлення вини правопорушника.
Обов`язок безперервного запису покладається на поліцейських відповідними нормативними актами тільки під час вчинення процесуальних дій. Закон не вимагає від уповноважених осіб долучення до матеріалів справи повного відеозапису, вони мають право на власний розсуд визначати необхідний обсяг доказів, достатній для розгляду справи в суді.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписи є повними та вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення і надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку і дії, як поліцейських так і особи, яку притягнуто до адмінвідповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 2.07.2015 р. № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
При цьому, стороною захисту не наведено жодних обставин, які б спростовували достовірність даних, відображених на відеозаписах.
У суду першої інстанції були наявні достатні та беззаперечні докази для ухвалення постанови про визнання винним та про притягнення водія ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стосовно доводів апеляції про порушення судом першої інстанції вимог КУпАП при розгляді справи в суді, то апеляційний суд зазначає, що місцевий суд розглянув клопотання захисника про відкладення судового засідання та у постанові виклав докладні мотиви для відмови у його задоволенні. 
Разом з тим, під час апеляційного розгляду і правопорушнику, і його захиснику була надана можливість викласти свої доводи стосовно обставин справи в повному обсязі, тому апеляційний суд вважає, що таким чином були усунуті певні недоліки, якщо вони мали місце під час розгляду справи в суді першої інстанції, та захистити свої права у належний процесуальний спосіб. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами провадження.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 11.12.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.