КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/6199/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/14361/24

01 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І. О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивувало тим, що 11 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі - ТОВ «Слон Кредит») та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 540610 (далі - Договір) шляхом його підписання власноручним підписом та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 20 000,00 грн.
28 серпня 2023 року ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до позичальника за кредитним договором від 11 березня 2021 року № 540610.
Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу відповідача перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 36 641,02 грн, із яких: 17 626,48 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 014,54 грн - заборгованість за відсотками.
Позивач на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі 15листопада 2023 року направив повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи Фінанс» та зазначив інформацію про порядок погашення заборгованості за Договором.
Зазначило, що відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені Договором. 
Тому просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за Договором у розмірі 36 641,02 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Заочним рішенням від 21 жовтня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у позові відмовив.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав банківських документів (зокрема, виписок за рахунком) або інших передбачених законом первинних документів бухгалтерського чи фінансового обліку, на підставі яких можливо було б зробити висновок про використання та погашення відповідачем кредитних коштів та в якому розмірі.Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 грудня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно встановив обставини, що мають значення для справи.
Зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, надавши споживачу у користування кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням від 11 березня 2021 року № 4763, яке проведено банком 11.03.2021 року о 11.06 год. Відповідачка здійснювала часткове погашення боргу за цим Договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у гривні, який міститься в матеріалах справи, а тому цей факт свідчить про отримання нею кредитних коштів за Договором від ТОВ «Слон Кредит». 
Вважає, що платіжне доручення від 11 березня 2021 року № 4763 та розрахунок заборгованості, сформований ТОВ «Слон Кредит» є доказами видачі та порушення відповідачкою умов погашення Договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості відбулася видача коштів, здійснювалося списання тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, утворилась заборгованість, що підлягає погашенню. 
Відповідачка не надала суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростували суму заборгованості.
Зазначає, що Договором визначено спосіб надання кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів. На підтвердження виконання цього обов`язку ТОВ «Діджи Фінанс» подало платіжне доручення з відміткою банку про його виконання, в якому чітко зазначено номер кредитного договору, прізвище, ім`я та по батькові позичальника (відповідачки), а також цільове призначення платежу - перерахування коштів за конкретним кредитним договором. Таким чином, платіжне доручення від 11.03.2021 року № 4763 є первинним платіжним документом, що підтверджує факт перерахунку грошових коштів від ТОВ «Слон Кредит» та завершення відповідної банківської операції.
Стверджує, що суд не врахував об`єктивні обставини, пов`язані зі статусом позивача та первісного кредитора. ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» не є банківськими установами, не здійснюють обслуговування рахунків фізичних осіб та не мають правового чи фактичного доступу до банківської інформації, що становить банківську таємницю. Вимога надати виписку з рахунку позичальника фактично покладає на позивача обов`язок подати доказ, отримання якого є неможливим без волевиявлення самої відповідачки або відповідної ухвали суду. Такий підхід порушує принцип змагальності сторін та справедливого балансу процесуальних прав.
Отже, на думку позивача, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення кредитного договору, факту перерахування кредитних коштів, а також відступлення права вимоги на користь позивача, що свідчить про ухвалення рішення суду першої інстанції без повного з`ясування всіх істотних обставин справи та є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до частини першої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О. В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав банківських документів (зокрема, виписок за рахунком), або інших передбачених законом первинних документів бухгалтерського чи фінансового обліку, на підставі яких можливо було би зробити висновок про використання та погашення відповідачем кредитних коштів та в якому розмірі.Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.
Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції не погоджується в повній мірі з огляду на таке.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах: від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частина 1 ст. 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Суд встановив, що 11 березня 2021 року ОСОБА_1 оформила анкету-заяву на кредит, в якій вказала персональні дані її як позичальника.
У подальшому, 11 березня 2021 року ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 уклали Договір.
Відповідно до умов Договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 25 000,00 грн, строком на 730 днів, з кінцевим терміном повернення - 11.03.2023 року. Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком № 1 до Договору.
Договір відповідачка підписала власноручним підписом, що свідчить про повне її ознайомлення з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою та графіком платежів за Договором.
Пункт 1.5 Договору передбачає, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: - за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9125% річних); - за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних.
Аналогічні умови кредитування визначені у паспорті споживчого кредиту, який підписано особисто відповідачкою.
Пункт 2 Договору передбачає, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п. 3.1 нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором.
Пункт 3.2 Договору встановлює, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.
На підтвердження перерахування Відповідачу грошових коштів за Договором до позову додане платіжне доручення від 11.03.2021 року № 4763, з якого вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» перерахував на рахунок отримувача Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард»), платіж у розмірі 20 000,00 грн, призначення платежу - перерахування коштів згідно з Договором, ОСОБА_1 (2887003947), без ПДВ.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що платіжне доручення від 11.03.2021 року № 4763 про перерахування коштів позичальнику за Договором на рахунок   НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Банк Форвард» та зазначений в п. 2 Договору, містить необхідні реквізити, а тому може вважатися первинним документом. 
28.08.2023 року ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали Договір факторингу № 2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників ТОВ «Слон Кредит».
Згідно з вимогами Договору факторингу від 28.08.2023 року № 2808-23 кредитор передав, а фактор (новий кредитор) прийняв реєстр прав вимог за договором, складений за формою згідно з додатком № 1 до вказаного договору.
Позивач надав акт приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23, з якого вбачається наявність 3 020 боржників із загальною сумую заборгованості 96 976 286,11 грн.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що цей акт не містить реєстру боржників, серед яких мала бути зазначена ОСОБА_1 , а також не визначає розміру її заборгованості.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Таким чином,позивач до не додав докази, які підтверджують відступлення ТОВ «Слон Кредит»права вимоги до відповідачки на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за Договором.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із огляду на те, що апеляційний суд не змінює судового рішення по суті та не ухвалює нове рішення, підстави для перерозподілу судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції відсутні, а понесені позивачем витрати в суді апеляційної інстанції покладаються на нього.
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення у редакції цієї постанови.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: