Суддя Бугера О. В. 

Справа № 644/2723/26 
Провадження № 2/644/3051/26 
27.04.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Бугери О.В.,
за участю секретаря судових засідань Кандиби О.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

УСТАНОВИВ:
Представником позивача, ОСОБА_3 , через підсистему «Електронний суд», 17.03.2026 року, подано до Індустріального районного суду м. Харкова відповідну позовну заяву про стягнення боргу за договором позики в сумі 5833 доларів США, судових витрат. 
В обґрунтування позовної заяви вказано, що 18 грудня 2025 року відповідач - ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням позичити йому грошові кошти. Отже, не маючи підстав сумніватися в правдивості слів та відкритості намірів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , громадянином України уклали договір позики, який підтверджується розпискою від 18.12.2025 року. Відповідно до змісту вказаної розписки, ОСОБА_1 було надано грошові кошти у сумі 5800, 00 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США ОСОБА_2 . В той же день, 18 грудня 2025 року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5800, 00 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США. У борговій розписці зазначено, що грошові кошти ОСОБА_2 мав повернути у термін до 05 січня 2026 року. Відповідно, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США. Однак, станом на теперішній час договір позики Відповідачем досі не виконаний. ОСОБА_2 взяті на себе боргові зобов`язання так і не виконав, що спричинило порушення майнових прав позивача. 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 був змушений звернутися до нього з претензією щодо невиконання зобов`язань за розпискою, однак ОСОБА_2 не відреагував на надіслану позивачем претензію та не виконав свої боргові зобов`язання у досудовому порядку. 
Ухвалою суду від 20.03.2026 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача подав суду клопотання, в якому позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить справу розглядати за відсутності позивача та представника. 
Відповідачем перед початком підготовчого засідання подано до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням поданої заяви відповідачем про визнання позову, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвали рішення в підготовчому засіданні.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
18.12.2025 року ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , вчинив розписку на користь ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_2 взяв у борг суму 5800 доларів США (двісті сорок шість тисяч сімсот) гривень та зобов`язується повернути їх у строк до 05.01.2026 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа ,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.201 у справі № 464/3790/16-ц сформовано висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, що підтверджується складеною відповідачем розпискою від 18.12.2025, яка містить зобов`язання останнього повернути надані кошти, встановлено строк їх повернення. Наведене підтверджує наявність боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем.
Крім того, відповідач відповідно до статті 49 ЦПК України не був обмежений в праві звернутися із зустрічним позовом щодо оскарження правочину.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оригінал розписки перебуває у позивача, судом було досліджено відповідну копію розписки. Сума боргу в розмірі 5800 доларів США повернута у строк визначений розпискою повернута не була. Тобто, позивач має право на стягнення суми боргу за розпискою.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 
З розрахунку викладеному у позовній заяві вбачається, що 3% річних за період з 06.01.2026 року по 16.03.2026 року складають 33,00 долари США. Розрахунок наданий з урахуванням прострочки сплати суми заборгованості за період з 06.01.2026 року по 16.03.2026 року, будь-яких заперечень з приводу наведеного розрахунку відповідачем не надавалось, оплата заборгованості проводилась не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення суми 3% річних також підлягають задоволенню в повному обсязі.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, підтверджуються відповідними письмовими доказами, а також визнані відповідачем. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сума боргу 5800,00 доларів США в рахунок повернення боргу за договором позики та 3% річних в сумі 33,00 долари США, а всього 5833 долари США.
Отже, сторони визначити валюту зобов`язання – долари США, строки її повернення, тому позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд зазначає, що при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення. Постанова ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24).
У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
При зверненні до суду з цим позовом  ОСОБА_1 сплачено 2574,56 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 68Е1-В959-F49E від 16.03.2026 року.
Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що відповідачем подано відповідну заяву від 27.04.2026 року, 50% судового збору, сплаченого згідно квитанції № 68Е1-В959-F49E від 16.03.2026 року, у розмірі 1287,28 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а 50% - поверненню позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 142 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 є учасником бойових дій. Отже судові витрати пов`язані зі сплатою 50% судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню.
Керуючись ст.ст. 533, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 142, 200, 223, 263-265, 353 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 заборгованість за договором позики від 18.12.2025 року, яка складається з заборгованості у розмірі 5800,00 доларів США, 3 % річних в сумі 33,00 долари США, а всього в розмірі 5833 (п`ять тисяч вісімсот тридцять три) долари США.
Повернути  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , 50% сплаченого судового збору згідно квитанції № 68Е1-В959-F49E від 16.03.2026 року, у розмірі у розмірі 1287 (одна тисяча двісті вісімдесят сім) гривень 28 копійок.
Повний текст рішення виготовлений 27.04.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя         О.В. Бугера