КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 759/12058/25
номер провадження 22-ц/824/3915/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року /суддя Шум Л.М./
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2025р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов, в якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 12300,52 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1869,68 грн., три відсотки річних у розмірі 460,01 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 25079,63 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3812,10 грн., три відсотки річних у розмірі 937,91 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 16524,08 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2511,66 грн., три відсотки річних у розмірі 613,88 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22000,15 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3344,02 грн., три відсотки річних у розмірі 822,75 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38690,19 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3903,07 грн., три відсотки річних у розмірі 1003,37 грн., пеня у розмірі 1220,77 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 24010,55 грн. , інфляційну складову боргу у розмірі 2892,69 грн., три відсотки річних у розмірі 686,42 грн., пеня у розмірі 835,15 грн. та 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 12300,52 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1869,68 грн., три відсотки річних у розмірі 460,01 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 25079,63 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3812,10 грн., три відсотки річних у розмірі 937,91 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 16524,08 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2511,66 грн., три відсотки річних у розмірі 613,88 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22000,15 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3344,02 грн., три відсотки річних у розмірі 822,75 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38690,19 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3903,07 грн., три відсотки річних у розмірі 1003,37 грн., пеня у розмірі 1220,77 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 24010,55 грн. , інфляційну складову боргу у розмірі 2892,69 грн., три відсотки річних у розмірі 686,42 грн., пеня у розмірі 835,15 грн. та 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору. /а.с. 47-49/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції, відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі визнання висновків суду правильними - застосувати строк позовної давності.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянти посилаються на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважають, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи та неправильно оцінені докази, а саме, у додатках № 1 та № 2 до договору цесії неправильно вказано прізвище, ім`я, по батькові (« ОСОБА_1 »), відсутній ідентифікаційний код, а адреса зазначена без назви міста, що, на думку апелянтів, позбавляє можливості ідентифікувати особу боржника та встановити предмет цесії. Вказували, що відсутні розрахунки заборгованості із зазначенням конкретної дати (календарного періоду) виникнення боргу, а ті, що надані, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не підписані уповноваженою особою, містять суперечливі дані щодо кількості споживачів за один і той самий період та не містять персональних даних споживачів (ст. 81, 89 ЦПК України). Вказували, що розмір пені жодним чином не обґрунтований та не підтверджений відповідними розрахунками. Крім того, суд першої інстанції не розглянув заяву відповідачів про застосування строку позовної давності (ст. 261 ЦК України).
КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформовані належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертались.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Квартира підключена до системи централізованого опалення та постачання гарячої води (теплової енергії). Відповідачі не відмовлялися від отримання цих послуг у встановленому законом порядку.
КП «Київтеплоенерго» є постачальником відповідних послуг з 01.05.2018 року на підставі ліцензії, а до цієї дати право вимоги до відповідачів перейшло до позивача на підставі договору цесії № 602-18 від 11.10.2018. Послуги надавалися на підставі договору приєднання, опублікованого в установленому порядку. 
Також встановлено, що відповідачі своєчасно не оплачували спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірах, зазначених у рішенні суду першої інстанції.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 526 ЦК України про обов`язок виконувати зобов`язання належним чином; ст. 509, 901, 903 ЦК України щодо суті договору про надання послуг та обов`язку оплатити надану послугу; ст. 610, 612 ЦК України про порушення зобов`язання та прострочення; ст. 625 ЦК України про інфляційну складову та три відсотки річних; ст. 534 ЦК України про солідарний обов`язок боржників; Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів за стандартом більшої вірогідності.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що позивачем доведено факт надання послуг, наявність у відповідачів обов`язку їх оплатити, факт несплати та розмір заборгованості, а доводи відповідачів щодо неналежності доказів та не ідентифікації їх як споживачів спростовані матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Апелянти безпідставно стверджують про неналежність договору цесії та додатків до нього. 
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права в тому обсязі і на тих умовах, що існували на момент переходу права. Суд першої інстанції правильно встановив, що право вимоги за боргами до 01.05.2018 перейшло до позивача на підставі договору цесії № 602-18. Незначні технічні неточності в написанні прізвища, ім`я, по батькові (« ОСОБА_1 » замість повного) та відсутність ідентифікаційного коду в додатках не спростовують факту відступлення права вимоги саме до відповідачів, оскільки їх особа однозначно ідентифікується за адресою квартири ( АДРЕСА_2 ) та особовим рахунком № НОМЕР_1 . Відсутність у додатках назви міста також не є істотною, оскільки адреса квартири відповідачів чітко вказана у позовній заяві, відзиві та інших матеріалах справи, що узгоджені між собою.
Доводи про неналежність розрахунків заборгованості суд апеляційної інстанції також відхиляє. 
Розрахунки, надані позивачем, є належними доказами, оскільки містять період нарахування, особовий рахунок, адресу надання послуг та суми заборгованості. Суд першої інстанції правильно оцінив їх у сукупності з іншими доказами (договором цесії, даними про реєстрацію відповідачів, фактом підключення будинку) за стандартом більшої вірогідності, передбаченим практикою Верховного Суду. Відповідачі не надали жодних доказів на спростування розміру заборгованості та власних розрахунків задля надання їм оцінки апеляційним судом.
Щодо пені - апелянти також не надали розрахунку, який би свідчив про її необґрунтованість. Суд першої інстанції правильно застосував норми ст. 625 ЦК України лише до інфляційної складової та трьох відсотків річних, а пеню стягнув у розмірі, заявленому позивачем і не спростованому відповідачами.
Заява апелянтів про застосування строку позовної давності відхиляється колегією суддів з таких підстав.
У відзиві на позовну заяву відповідачі просили застосувати строк позовної давності до заборгованості за період з 01 липня 2015 року по 30 травня 2025 року (дату подання позову).
Разом з тим, згідно з матеріалами справи та розрахунками заборгованості, наданими позивачем, відповідачі частково оплачували спожиті послуги, а саме: у червні 2019 року, з листопада 2019 року по липень 2020 року, а також з травня 2021 року по січень 2022 року.
Відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново.
Таким чином, кожна часткова оплата послуг переривала перебіг строку позовної давності, у зв`язку з чим на момент подання позову 30 травня 2025 року строк позовної давності щодо заявлених до стягнення сум не сплив.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на формальних міркуваннях і не свідчать про неповне з`ясування обставин справи, недоведеність фактів або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: