ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. справа № 300/2917/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді – Главача І.А.,
за участі:
секретаря судового засідання – Сливінської М.Ю.,
представника позивача – Біяна Б.Р.,
представниці відповідача – Леськів Л.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовною заявою Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:
Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (надалі, також – позивач, ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго") звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі, також – відповідач, Відділ ПВР Департаменту ДВС Мін`юсту), в якому просить:
– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80810043 про стягнення виконавчого збору;
– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80810043 про арешт коштів боржника;
– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80809995 про стягнення виконавчого збору;
– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80809995 про арешт коштів боржника.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебували виконавчі провадження на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області про примусове виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2023 року у справі № 909/588/23 про стягнення коштів та наказу Господарського суду Івано-Франківської області про примусове виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2023 року у справі № 909/926/25, в ході виконавчого провадження щодо яких державним виконавчем винесено оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору. В подальшому виконавчі документи було повернуто стягувачу за його заявою. Позивач вказує, що його заборгованість перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за надані послуги з постачання природного газу підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з огляду на що, в силу положень пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір у такому випадку не стягується. Таким чином, з огляду на те, що відповідачем винесено постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, в якому стягнення виконавчого збору не передбачено, то, на думку позивача, наявні підстави для скасування оскаржуваних постанов про стягнення з нього виконавчого збору, у зв`язку з чим просить даний позов задовольнити (т. І, а.с. 1-70).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 позовну заяву залишено без руху. Визначено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду документу про сплату судового збору в розмірі 13312,00 гривень або документ, який підтверджує наявність у позивача підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (т. І, а.с. 72-74).
11.05.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Відповідно до змісту даної заяви, позивач вказує, що постановами державних виконавців про повернення виконавчих документів стягувачам було припинено застосування заходів щодо арешту майна боржника. З огляду на це, позовні вимоги у відповідній частині втратили актуальність. Таким чином, просить суд розглядати позовну заяву без позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування дій відповідача щодо накладення арешту (т. І, а.с. 76-82).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2026 заяву позивача про зменшення обсягу позовних вимог прийнято до розгляду (т. І, а.с. 83-84).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
21.05.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено квитанцію про сплату судового збору (т. І, а.с. 86-90).
Таким чином, недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було усунуто в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 відкрито провадження по даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (т. І, а.с. 91-93). Призначено провести судове засідання з розгляду даної справи 23.06.2026 о 10:30.
11.06.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач заявив клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Також у своєму відзиві на позовну заяву позивач заявив клопотання про закриття провадження у справі з мотивів, що дана позовна заява має розглядатися судом, який видав виконавчий документ. Щодо суті заявлених позивачем позовних вимог, то відповідач вказує, що основною умовою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору є підтверджений факт врегулювання заборгованості або включення до процедури врегулювання у порядку, визначеному Законом № 1730-VIII. Відповідач зауважує, що даний закон не встановлює автоматичного поширення своїх положень на будь-яку заборгованість, передбачену положеннями даного Закону. Відповідач вказує, що позивачем не підтверджено жодними належними та достатніми доказами факту участі в процедурі погашення наявної у нього заборгованості за нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". Оскільки доказів поширення норм згаданого Закону на заборгованість позивача, що виступала предметом стягнення у межах виконавчих проваджень № 80810043 та № 80809995 (т. І, а.с. 99-146).
12.06.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшло клопотання про залучення ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (т. І, а.с. 147-151).
18.06.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло заперечення на клопотання, відповідно до змісту якого, позивач заперечує проти закриття провадження у справі, оскільки питання скасування постанов про стягнення виконавчого збору є виключною юрисдикцією адміністративних судів (т. І, а.с. 152-155).
22.06.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення по справі. У своїх додаткових поясненнях позивач вказує, що положення абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону України № 1730-VIII було зупинено нормами Закону України "Про державний бюджет України на 2026 рік", у зв`язку з чим позивач не може здійснити врегулювання взаєморозрахунків із ТОВ "Нафтогаз Трейдинг". Водночас, неукладення такого договору обумовлено обставинами, які не залежать від волі позивача. У зв`язку з цим, на думку позивача, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі (т. І, а.с. 156-158).
22.06.2026 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшов друкований примірник позовної заяви із додатками (т. І, а.с. 159 – т. ІІ, а.с. 41).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2026 у задоволенні клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача відмовлено (т. ІІ, а.с. 50-53).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2026 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовлено (т. ІІ, а.с. 54-58).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справи, відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства, у відкритому судовому засіданні, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті спору, встановив наступне.
Господарським судом Івано-Франківської області прийнято рішення по справі № 909/588/23 від 17.10.2023, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 97727988 грн 42 к. задоволено повністю. Стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, 59 А, м. Івано-Франківськ, 76007; ідентифікаційний код 03346058) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 42399676) заборгованість в сумі 97727988 (дев`яносто сім мільйонів сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 42 к. (т. І, а.с. 14-17).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023, апеляційну скаргу Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго за № 01/1394 від 16.11.2023 (вх. № 01-05/3531/23 від 20.11.2023) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2023 у справі № 909/588/23, всього на 7 арк. повернуто скаржнику.
Таким чином, згадане рішення суду набрало законної сили 14.12.2023.
20.11.2023 на виконання даного рішення суду Господарським судом Івано-Франківської області видано Наказ про примусове виконання рішення № 909/588/23 (т. І, а.с. 13).
21.04.2024 за даним виконавчим листом державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. відкрито виконавче провадження № 80810043 (т. І, а.с. 6).
Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банках (т. І, а.с. 7-8, 113).
01.05.2026 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подала заяву про повернення виконавчого документа стягувачу (т. І, а.с. 123).
07.05.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження (т. І, зворотна сторона а.с. 123 – а.с. 125).
12.05.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про зняття арешту з коштів (т. ІІ, зворотна сторона а.с. 125 – а.с. 126).
Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на момент розгляду справи виконавче провадження № 80810043 перебуває у статусі "Завершено" (т. ІІ, а.с. 59).
Господарським судом Івано-Франківської області прийнято рішення по справі № 909/926/25 від 20.11.2025, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 42097911,01 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (код ЄДРПОУ 03346058, вул. Б. Хмельницького, буд. 59-А, м. Івано-Франківськ, 76009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг" (код ЄДРПОУ 42399676, вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116) – 42097911,01 грн (сорок два мільйони дев`яносто сім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень одну копійку) – заборгованості (т. І, а.с. 18-20).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, апеляційну скаргу Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго від 22.12.2025 (вх. № 01-05/3796/25 від 22.12.2025) на Господарського суду Івано-Франківської області від 20.11.2025 у справі № 909/926/25 повернуто скаржнику.
Таким чином, згадане рішення суду набрало законної сили 20.01.2026.
12.02.2026 на виконання даного рішення суду Господарським судом Івано-Франківської області видано Наказ про примусове виконання рішення № 909/926/25 (т. І, а.с. 12).
21.04.2024 за даним виконавчим листом державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. відкрито виконавче провадження № 80809995 (т. І, а.с. 9).
Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банках (т. І, а.с. 10-11, зворотна сторона а.с. 132 – а.с. 133).
01.05.2026 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подала заяву про повернення виконавчого документа стягувачу (т. І, а.с. 141).
06.05.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження (т. І, зворотна сторона а.с. 141 – а.с. 143).
12.05.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. прийнято постанову про зняття арешту з коштів (т. ІІ, зворотна сторона а.с. 143 – а.с. 144).
Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на момент розгляду справи виконавче провадження № 80810043 перебуває у статусі "Завершено" (т. ІІ, а.с. 60).
До матеріалів справи позивачем долучено копію листа Міністерства розвитку громад та територій України № 8/10.1/3003-22 від 07.09.2022, відповідно до змісту якого, Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (т. І, а.с. 21). За змістом доданого до даного листа повідомлення про включення/внесення змін до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, шо беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення", відомості до позивача включено до реєстру щодо кредиторів: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (т. І, зворотна сторона а.с. 21). Внесення таких змін до реєстру було здійснено на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 162 від 01.09.2022 (т. І, а.с. 22-23).
Також до матеріалів справи долучено копії протоколів № 1-15 засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Івано-Франківській обласній державній адміністрації щодо узгодження обсягів заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню ДМП "Івано-Франківсьтеплокомуненерго" (т. І, а.с. 24-70).
Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (надалі, також – Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами статті 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частина 4 статті 19 Закону № 1404-VIII зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник – фізична особа – також про зміну місця роботи.
Частина 8 статті 19 Закону № 1404-VIII передбачає, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Так, відповідно до частини 4 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, за нормами частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", є виключення про стягнення виконавчого збору, а саме, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, частиною 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.
Водночас, однією із підстав не стягнення виконавчого збору, є виконання виконавчого документа щодо стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Отже, ключовою умовою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору є підтверджений факт врегулювання заборгованості або включення до процедури врегулювання у порядку, визначеному, зокрема, Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
Щодо наявності належних підстав для застосування процедури врегулювання заборгованості, суд зазначає наступне.
Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (надалі, також – Закон № 1730-VIII) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно з статтею 2 цього Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Таким чином, вирішальним є не загальний статус боржника та підпадання заборгованості між сторонами під предмет регулювання даного Закону, а наявність підтвердженого факту участі суб`єкта господарювання у процедурі врегулювання заборгованості саме щодо конкретного кредитора та відповідного зобов`язання.
Статтею 3 Закону № 1730-VIII визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості, зокрема в частині першій зазначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Частиною 2 статті 3 Закону № 1730-VIII визначено перелік документів, необхідних для включення підприємства до реєстру.
Абзац 9 частини 2 статті 3 Закону № 1730-VIII передбачає, що рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою після надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.
При цьому включення до Реєстру здійснюється безоплатно та за кожним кредитором окремо.
За змістом абзацу 15 частини 2 статті 3 Закону № 1730-VIII, для внесення змін до даних, що містяться в реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до реєстру, до якої додаються документи, визначені абзацами другим – восьмим цієї частини, якими підтверджуються відповідні зміни.
Перелік заборгованостей, щодо який можуть здійснюватися взаєморозрахунки або перерахування субвенції визначається частиною 1 статті 4 Закону № 1730-VIII.
За змістом абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VIII, взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Порядок реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення врегульовано статтею 5 Закону № 1730-VIII.
За змістом частини 1 цієї статті, реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
Відповідно до положень частини 6 статті 5 Закону № 1730-VIII, реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (військово-цивільною адміністрацією/військовою адміністрацією).
Положенням абзацу 14 частини 1 статті 1 Закону № 1730-VIII передбачено, що процедура врегулювання заборгованості – заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, послуги з розподілу та транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Системний аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку, що участь у процедурі врегулювання заборгованості за нормами Закону № 1730-VIII може здійснюватися в кількох формах, а саме шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості, а участь суб`єктів господарювання в такій процедурі підтверджується, в тому числі, відомостями з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
З аналізу даних Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, вбачається, що позивач дійсно включений до нього, однак лише щодо окремих кредиторів, а саме Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз". Водночас щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", яке є стягувачем у даних виконавчих провадженнях, відомості про включення позивача до Реєстру відсутні.
Доказів укладення між сторонами, а саме між позивачем та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" договорів про реструктуризацію заборгованості, проведення взаєморозрахунків чи будь-якої іншої форми участі позивача у процедурі врегулювання заборгованості матеріали справи не містять.
За таких обставин спірна заборгованість не є такою, що підлягає врегулюванню в розумінні Закону № 1730-VІІІ, оскільки відсутній ключовий факт – підтвердження факту участі позивача у процедурі врегулювання заборгованості за нормами згаданого Закону. В контексті такого висновку, суд повторно зауважує, що стаття 2 даного Закону передбачає поширення дії Закону виключно на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Оскільки позивачем не надано доказів виникнення відносин із врегулювання заборгованості, то суд робить висновок про те, що позивач дійшов помилкових висновків про те, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону № 1730-VІІІ.
Щодо посилання позивача на зупинення дії абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ, суд зазначає наступне.
Відповідно до положення абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ, взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Відповідно до абзацу 15 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", на 2025 рік зупинено дію абзацу дев`ятого частини першої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання водовідведення" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 51, ст. 839; 2021 р., № 48, ст. 387; 2023 р., № 19-20, ст. 83).
Відповідно до абзацу 15 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", на 2026 рік зупинено дію абзацу дев`ятого частини першої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання водовідведення" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 51, ст. 839; 2021 р., № 48, ст. 387; 2023 р., № 19-20, ст. 83).
Суд зауважує, що наведеною нормою передбачено зупинення дії норми, що стосується взаєморозрахунків або перерахування субвенцій, зокрема в частині визначення видатків з державного бюджету на такі цілі.
Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що дія інших положень Закону № 1730-VІІІ не була зупинена жодним нормативно-правовим актом.
Таким чином, фактично зупинення торкнулося питання отримання коштів з бюджету на погашення заборгованостей. Однак, нового правового регулювання процедури реструктуризації та проведення взаєморозрахунків між сторонами введено не було. Суд зазначає, що зупинення дії даної норми, жодним чином не обмежує можливостей позивача взяти участь у процедурі врегулювання заборгованості шляхом укладення договору про реструктуризацію чи іншим способом.
Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач вчиняв дії, спрямовані на врегулювання заборгованості в порядку Закону № 1730-VІІІ. Зокрема, позивач не надав доказів звернення до стягувача за заборгованістю із пропозицією укласти договір про проведення реструктуризації заборгованості. Також у матеріалах справи відсутні докази вжиття заходів щодо врегулювання заборгованості в будь-якій іншій формі, в т.ч. звернення до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства із запитом про включення відомостей про позивача до відповідного реєстру.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що положення частини 2 статті 3 Закону № 1730-VІІІ не містять вимог щодо подання відомостей про строки погашення заборгованості, на що безпосередньо впливає зупинення дії абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ.
Виходячи із вищезазначеного, суд зауважує, що позивачем не доведено, що зупинення дії абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ призвело до унеможливлення врегулювання заборгованості позивачем за нормами Закону № 1730-VІІІ. Позивачем на надано доказів відмови в укладенні відповідних договорів чи відмови у включенні відомостей до реєстру, які були б пов`язані чи випливали з положення абзацу 9 частини 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ, у зв`язку з чим суд відхиляє дані аргументи позивача як необґрунтовані та такі, що не підтверджені жодними фактичними доказами.
Щодо посилань позивача на наявність значного обсягу заборгованості з різниці в тарифах, суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 23.04.2024 у справі № 925/636/23, наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків.
Відтак, ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" не звільняється від обов`язку сплати заборгованості, відповідно до наказів Господарського суду Івано-Франківської області від 20.11.2023 та від 12.02.2026, яка, виникла через різницю в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання, оскільки Законом 1730-VIII передбачено лише можливість її погашення за рахунок видатків державного бюджету, якщо боржник є учасником процедури врегулювання заборгованості та уклав відповідний договір.
Разом з тим, боржником не надано ані державному виконавцю, ані суду жодного доказу укладення договору про організацію взаєморозрахунків чи договору реструктуризації.
Таким чином, оскільки заборгованість, що підлягає стягненню у межах виконавчих проваджень № 80810043 та № 80809995, не підпадає під процедуру врегулювання, передбачену Законом № 1730-VIII, то відсутні правові підстави для застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" та звільнення боржника від сплати виконавчого збору.
Отже, доводи боржника ґрунтуються на не правильному тлумаченні норм матеріального права та не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для невиконання вимог законодавства щодо сплати виконавчого збору.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 13312,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 8127 від 20.05.2026 (а.с. 90).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 01.01.2026 складає 3328,00 гривень.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлюються ставки судового збору, зокрема, відповідно підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 зазначеного Закону за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, позивачем у даній справі заявлено наступні вимоги:
"– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80810043 про стягнення виконавчого збору;
– визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліліани Олегівни від 21.04.2026 у виконавчому провадженні № 80809995 про стягнення виконавчого збору.".
Дані позовні вимоги є вимогами немайнового характеру.
Таким чином, сума судового збору за подання даної позовної заяви становить 5324,80 грн, відповідно позивачем здійснено переплату судового збору, яка може бути повернена позивачу за його заявою.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл понесених судових витрат не здійснюється.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В:
В задоволенні позову відмовити. 
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (код ЄДРПОУ 03346058, вул. Б. Хмельницького, буд. 59-А, м. Івано-Франківськ, 76009);
відповідач – Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001).

Суддя Главач І.А. 

Рішення складене в повному обсязі 26 червня 2026 р.